Провадження № 2/641/265/2026 	Справа № 641/1746/25 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
30 червня 2026 року м. Харків
Слобідський районний суд міста Харкова у складі:
головуючої судді Василенко О.Я., 
за участю секретаря судового засідання Кривенко А.Г.,
представника позивача Кундіус Г.В.,
відповідача ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції),
розглянувши у судовому засіданні в приміщенні Слобідського районного суду міста Харкова в порядку загального позовного провадження цивільну справу №641/1746/25 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,
УСТАНОВИВ:
Представник позивача ОСОБА_2 – адвокат Кундіус Ганна В`ячеславівна звернулася через підсистему «Електронний суд» до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом, в якому просить позбавити батьківських прав ОСОБА_1 у відношенні малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 в розмірі заробітку (доходу), але не менш 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця і до досягнення дитиною повноліття, судові витрати покласти на відповідача.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач ОСОБА_2 та відповідачка, ОСОБА_1 , проживали однією сім`єю, без реєстрації шлюбу з 2014 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син, ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Комінтернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 495. Одразу після народження дитини між нею та позивачем виникли конфлікти і на початку 2016 року мати дитини пішла разом з дитиною проживати окремо. У квітні 2016 року ОСОБА_1 приїхала додому до позивача, разом із тяжко хворою дитиною, якій було 9,5 місяців, та залишила сина батькові. Сама мати з того часу з дитиною не бачилася, не спілкувалася, не брала участі у його житті, матеріально не утримувала та не цікавилася дитиною. Дитина з народження зареєстрована за місцем проживання матері за адресою: АДРЕСА_1 , але фактично проживає разом з батьком з 9 місяців за адресою: АДРЕСА_2 . Оскільки мати протягом дев`яти років вихованням та матеріальним забезпеченням сина не займається, догляд, утримання та виховання повністю забезпечує батько.
При цьому, вказує, що відповідач жодним чином не була позбавлена інформації стосовно місця перебування (проживання) позивача та свого сина, а з боку батька ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні дитини з нею та участі мами у вихованні. Викладені вище обставини, на думку позивача, свідчать про фактичну можливість, але вольове небажання відповідача виконувати відносно дитини батьківські обов`язки, покладені на неї законом. Позивач вважає, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно малолітнього сина, ОСОБА_3 , 2015 р.н., повністю відповідає інтересам дитини.
Крім того, позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітнього сина, ОСОБА_3 , 2015 року народження, у в розмірі 1/4 заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, до досягнення дитиною повноліття.
Позивач в своєму позові стверджує, що відповідачка має ще одну неповнолітню дитину, ОСОБА_4 , яка також проживає постійно лише з її батьком (колишнім чоловіком відповідачки), та за позовом якого на даний час Комінтернівським районним судом м. Харкова також розглядається цивільна справа №641/4465/24 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.
22.09.2025 від ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона заперечує проти позовних вимог, просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Відповідач зазначає, що вона разом із дітьми проживала у квартирі своєї матері за адресою: АДРЕСА_1 , і як стверджує відповідач, після систематичних непорозумінь між ними, саме позивач ОСОБА_2 покинув квартиру, а вона із дітьми залишилась в ній проживати. До квітня 2017 року діти проживали разом із відповідачем, і ОСОБА_6 майже не хворів. Дитина перебувала на обліку в дитячій поліклініці №1, медичний огляд та щеплення проводились своєчасно. 
Крім того, відповідач зауважила, що позивач не допомагав їй матеріально, проте зі слів самої відповідача, позивач забирав двох дітей до себе на вихідних, і коли у чергове відповідач приїхала за ОСОБА_6 , ОСОБА_2 віддав їй лише ОСОБА_7 . При цьому на очах дітей позивач погрожував вбивством ОСОБА_1 якщо відповідач ще раз з`явиться, за даним фактом ОСОБА_1 звернулась до органів поліції, проте ніяких заходів поліцією не було вжито. У своєму відзиві ОСОБА_1 також зазначає, що після кількох спроб повернути дитину у відповідача стався нервовий зрив та вона почала вживати алкогольні напої та наркотичні засоби. Вказує, що ОСОБА_2 категорично забороняв їй бачитись з дитиною, а тим більше, щоб дитина її бачила та дізналась, що відповідач його рідна мама. Вважає, що позивач зробив все, для того, щоб дитина забула відповідача.
Разом із відзивом відповідач надала відповідь з Індустріального ВП ГУНП в Харківській області щодо чинення перешкод у спілкуванні з дитиною, довідку з Реєстра територіальної громади міста Харкова про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб та довідку про доходи.
Третя особа Департамент Служб у справах дітей Харківської міської ради надав суду пояснення, в яких підтримав позовні вимоги ОСОБА_2 , оскільки ОСОБА_1 тривалий час ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не бере участі у вихованні дитини, не цікавиться станом здоров`я сина, що відповідно до ч. 2 ст. 164 СК України є підставою для позбавлення її батьківських прав. Просили розглядати справу без участі представника органу опіки та піклування. Разом з поясненнями надали висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав стосовно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Процесуальні дії у справі
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 10.03.2025 справа розподілена судді Василенко О.Я.
11.03.2025 ухвалою судді відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та справу призначено у підготовче судове засідання.
25.04.2025 набрав чинності Закон України від 26.02.2025 № 4273-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів» відповідно до якого змінено найменування Комінтернівського районного суду міста Харкова на Слобідський районний суд міста Харкова.
18.06.2025 від представника третьої особи Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради- Малька О.П. надійшли письмові пояснення щодо позову, в якому представник зазначає про відсутність можливості надати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору, оскільки на час подання пояснень ані позивач, ані відповідач по справі на співбесіду до Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради не з`явились, пояснення по справі та необхідний пакет документів не надали. 
Ухвалою суду від 26.06.2025 за клопотанням представника позивача ОСОБА_2 – адвоката Кундіус Г.В. витребувано з Департаменту інформатизації Міністерства внутрішніх справ України інформацію про притягнення до адміністративної та кримінальної відповідальності громадянки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
17.07.2025 на виконання ухвали суду з ДУ «Качанівська виправна колонія №54» надійшла довідка про перебування ОСОБА_1 в установі та її характеристика.
22.07.2026 з Департаменту інформатизації Міністерства внутрішніх справ України надійшла відповідь про неможливість надання інформації. Запропоновано для перевірки інформації про вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень у сфері діяльності МВС та притягнення її до адміністративної відповідальності звернутись до Національної поліції України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Державної міграційної служби України та Державної служби України з надзвичайних ситуацій.
На адресу суду 08.09.2025 від матері відповідача – представника за довіреністю ОСОБА_8 надійшла заява про вступ у справу в якості представника, а також 29.08.2025, 24.09.2025 та 07.10.2025 низка клопотань від імені ОСОБА_8 . 
Враховуючи, що розгляд справи здійснюється в порядку загального позовного провадження, яка внаслідок своєї складності не допускає представництва осіб, окрім як адвоката, у задоволенні заяви ОСОБА_8 про залучення її в якості представника відповідача ОСОБА_1 відмовлено. 
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 20.10.2025 апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_8 на ухвалу Слобідського районного суду міста Харкова від 09.10.2025 повернуто апелянту.
05.12.2025 на адресу суду надійшли пояснення третьої особи Департаменту Служб у справах дітей Харківської міської ради та висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав стосовно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
26.01.2026 надійшли додаткові пояснення ОСОБА_1 , в яких вона вважала позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що не відповідають обставинам справи та чинному законодавству. 
За клопотанням відповідача ОСОБА_1 ухвалою суду від 16.02.2026 задоволено клопотання відповідача ОСОБА_1 про виклик та допит в судовому засіданні в якості свідка матір відповідача - ОСОБА_8 ; витребувано з Комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча поліклініка №16» Харківської міської ради медичну картку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
06.03.2026 на виконання ухвали суду про витребування доказів від 16.02.2026 надійшла медична картка №112/о «Історія розвитку дитини» ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
03.05.2026 від ОСОБА_1 надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням Полтавського апеляційного суду у справі 645/5876/21. Ухвалою суду від 08.06.2026 у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_1 про зупинення провадження у цивільній справі №641/1746/25 відмовлено.
25.05.2026 від відповідача ОСОБА_1 надійшло клопотання про призначення щодо неї судово-психологічної експертизи. Ухвалою суду від 08.06.2026 у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_1 про призначення судово-психологічної експертизи у цивільній справі №641/1746/25 відмовлено.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, пояснила, що відповідач покинула хвору дев`ятимісячну дитину на відповідача, що підтверджується, зокрема, і виписками з амбулаторної карти дитини, з того віку позивач сам піклується про дитину, повністю забезпечує її, відповідач протягом тривалого часу (десять років) не цікавилася дитиною, не забезпечувала її та не допомагала матеріально. Позивач має постійну роботу та позитивну характеристику з місця роботи, дитина отримує піклування від позивача та своєї бабусі, забезпечена усім необхідним, в той час як відповідач має наркотичну залежність і це є її свідомим вибором дорослої людини. Представник звертала увагу, що позивача постійно стикається з труднощами при оформленні документів, не може зареєструвати місце проживання дитини за фактичною адресою проживання, оскільки скрізь потрібні дозволи матері, яку дитина навіть не знає і не пам`ятає, і позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно малолітнього ОСОБА_6 відповідає саме інтересам дитини. А невизнання відповідачем позову викликано тим, що при наявності двох дітей у відповідача буде можливість отримати умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, що відповідач у судовому засіданні не заперечувала. Представник наголошувала, що у разі зміни ставлення у майбутньому до своїх батьківських обов`язків, відповідач зможе звернутися до суду та поновити свої права. 
Відповідач в судовому засіданні позов визнала частково, зазначила, що вона заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_3 , проте не заперечує проти стягнення з неї аліментів на утримання дитини. Відповідач стверджувала, що позивач застосовував до неї насильство, не дозволяв їй спілкуватися та бачитися з сином, а також відмовлявся від допомоги, вказувала, що зловживання нею алкоголем та наркотиками було реакцією на життєві втрати. Наразі вона стала на шлях виправлення, проводить велику роботу для цього: спілкується з психологами, відвідує спеціальні курси, де вчать як бути відповідальною матір`ю, весь час думає про дитину, мріє після звільнення спілкуватися з дитиною. 
Представник третьої особи Департаменту Служб у справах дітей Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, у своїх поясненнях просив розглядати справу без їх участі.
Допитана в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_9 пояснила, що проживає на першому поверсі будинку, в одному під`їзді з позивачем, добре з ним знайома. Позивач проживає на шостому поверсі, разом з малолітнім сином, якого називають ОСОБА_10 , та його матір`ю- ОСОБА_11 , бабусею дитини. ОСОБА_12 зі ОСОБА_10 часто заходять до свідка у гості. Дитина почала проживати разом з позивачем приблизно з однорічного віку, або й молодшого. Матір дитини свідок ніколи не бачила, дитина називає свою бабусю мамою. Свідку відомо зі слів позивача, що матір дитини перебуває у тюрмі. Свідок стверджує, що не знайома та ніколи не бачила ні відповідача, ні її матір (тобто другу бабусю дитини). Зараз дитина ходить вже до п`ятого класу, дуже розумний хлопчик, дружить з усіма сусідами.
Мати відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_8 була викликана до суду у якості свідка, проте надати покази відмовилася.
Встановлені судом фактичні обставини справи
Сторони у зареєстрованому шлюбі не перебували, ІНФОРМАЦІЯ_3 у сторін народилась спільна дитина- ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серія НОМЕР_1 видане Комінтернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №495 (а.с.14). 
В позовній заяві позивач зазначає, що у квітні 2016 року відповідач разом з дитиною приїхала до позивача та залишила дитину разом із батьком, після цього відповідач самоусунулась від виховання, забезпечення дитини та необхідності виконувати батьківські обов`язки. Не цікавилась дитиною та не надавала матеріальну допомогу, і як стверджує позивач вела аморальний спосіб життя.
На підтвердження своїх позовних вимог позивачем надано такі докази.
Згідно з довідкою Комунального закладу «Харківський ліцей №26 Харківської міської ради» від 13.01.2025 №01-26/07 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був зарахований до навчального закладу за заявою батька дитини ОСОБА_2 . Білослав, учень 4-Б класу, навчається у закладі освіти з першого класу. Протягом всього періоду навчання навчальними досягненнями дитини, участю ОСОБА_6 в громадському житті класу та школи цікавиться батько. Мати дитини, ОСОБА_1 , батьківські збори не відвідує, особисто або письмово з приводу навчання ОСОБА_6 до закладу освіти не зверталась. ОСОБА_2 батьківські збори відвідує, з вчителями спілкується, успіхами дитини цікавиться, з класним керівником комунікує (а.с.17).
Згідно з довідкою про доходи позивач офіційно працевлаштований, працює у Приватному акціонерному товаристві «Харківський підшипковий завод» на посаді налагоджувальника шліфувальних верстатів 5 розряду (а.с.18).
Відповідно до довідки, виданої Комунальним Некомерційним підприємством «Міська дитяча поліклініка №16» Харківської міської ради від 21.10.2024 №558/0/545-24, дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 та з січня 2018 перебуває під наглядом лікаря-педіатра, з яким укладена декларація про надання первинної медичної допомоги. З січня 2018 року згідно з інформацією, наданої лікарем-педіатром, на амбулаторний прийом під час проведення медичних профілактичних оглядів, щеплень або у разі хвороби хлопчик з`являється у супроводі батька, ОСОБА_2 , або бабусі, ОСОБА_13 , які здійснюють догляд, спостерігають за дитиною, виконують медичні рекомендації стосовно стану здоров`я ОСОБА_6 . Звернення матері, ОСОБА_1 та бабусі ОСОБА_14 , стосовно стану здоровя ОСОБА_3 , у Комунальному Некомерційному підприємстві «Міська дитяча поліклініка №16» Харківської міської ради не зареєстровані (а.с.19).
Згідно з характеристикою, наданою Приватним акціонерним товариством «Харківський підшипковий завод», ОСОБА_2 працює налагоджувальником шліфувальних верстатів 5 розряду шліфувально-збирального виробництва, за місцем роботи характеризується позитивно, проявляє себе як відповідальний працівник, працьовитий, сумлінно ставиться до виконання виробничих завдань. За високі результати в роботі та проактивність працівника неодноразово були оголошені подяки та матеріальні мотивації у вигляді премій (а.с.26). 
Відповідно до характеристики Комунального закладу «Харківський ліцей №26 Харківської міської ради» ОСОБА_3 за час навчання зарекомендував себе як старанний, здібний та відповідальний учень. Має хороші здібності по засвоєнню навчального матеріалу. Пам`ять розвинена, увага стійка, до уроків готується систематично, проявляє високий інтерес до навчання. Має схильність до предметів математичного циклу. Має добрий загальний розвиток, Мовлення розвинутек добре, мова виразна, думки висловлює чітко, словниковий запас значний. У характері учня домінують, такі риси характеру як життєрадісність, доброзичливість, справедливість, вразливість. Підтримує дружні стосунки з багатьма учнями. Батько приділяє належну увагу вихованню сина, відкликається на прохання класного керівника, регулярно відвідує школу, допомагає вчителю. Протягом всього часу навчання дитини в закладі освіти мати ОСОБА_1 не цікавиться, участі у вихованні і розвитку дитини не бере, батьківські збори не відвідує (а.с.27).
Станом на 24.04.2026 позивач разом із сином проживає за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується Актом обстеження житлово-побутових умов, складеним 24.04.2025, відповідно до якого, житлове приміщення, де проживає позивач разом із дитиною є ізольованою квартирою, відповідає всім санітарним та технічним нормам, дитина має своє спальне місце, меблі, стіл для навчання, іграшки за віком. В квартирі також проживає бабуся. Зі слів батька, батьки дитини у шлюбі не перебували. Мати дитини ОСОБА_1 не цікавиться дитиною з дворічного віку дитини. Зі слів батька, мати дитини самоусунулась від виконання батьківських обов`язків. Батьком створено умови для виховання та розвитку сина (а.с.62).
18.07.2025 на виконання ухвали суду про витребування доказів у справі з ДУ «Качанівська виправна колонія (№54)» надійшла довідка та характеристика на відповідача ОСОБА_1 .
Так, згідно з довідкою начальника ДУ «Качанівська виправна колонія (№54)» Д.Шомахова, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відбуває покарання в ДУ «Качанівська виправна колонія (№54)». Засуджена вироком Київського районного суду міста Харкова від 18.04.2024 за ч. 2 ст. 309 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарання за цим вироком та вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 21.09.2023, остаточно призначено до відбуття 6 років 1 місяць позбавлення волі з конфіскацією частини майна. Заарештована 15.09.2023. Початок строку покарання 18.04.2024, кінець строку покарання 19.12.2028 (а.с.96).
Як вбачається з характеристики, засуджена ОСОБА_1 характеризується переважно меланхолічним типом темпераменту, екстравертивна, процеси мислення в межах норми, інтелектуальний рівень низький. ОСОБА_15 стабільно позитивний, врівноважена, орієнтована на соціальні норми, на профілактичному обліку не перебуває. Має позитивні плани на майбутнє, але не розуміє, яким чином їх втілити. Фактори ризику, які впливають на поведінку засудженої- це потяг до вживання наркотиків та нестабільність в стосунках з рідними, що може в подальшому спровокувати неправомірну поведінку (а.с.97-98). 
Згідно з листом Департаменту інформатизації МВС України від 17.07.2025 №26211/16-2025 станом на 01.07.2025 в інформаційно-аналітичній системі «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності на наявності судимості» відомості за установчими даними; ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 – відсутні.
Разом із відзивом на позовну заяву відповідач надала відповідь Індустріального ВП ГУНП в Харківській області від 14.03.2017 №66/40-4804, з якої вбачається, що ОСОБА_1 зверталась до органів поліції, щодо чинення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини, її звернення було зареєстровано в ЖЄО №4804 від 13.03.2026. Проте, перевірка вказаного факту була припинена оскільки саме суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини, місце та час їхнього спілкування (а.с.144). 
Водночас, з наданої відповіді не можливо встановити, щодо якої дитини відповідачу чинились перешкоди у вихованні та спілкуванні з дитиною, адже як зазначає позивач та не спростовує відповідач у ОСОБА_1 двоє малолітніх дітей. 
З відповіді Департаменту служб у справах дітей по Слобідському району від 02.08.2021 №08-22/1033/21 вбачається, що мати відповідача- ОСОБА_8 зверталась до Департаменту з проханням надати їй довідку щодо не проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_3 за вказаною нею адресою, проте їй було відмовлено у видачі такої довідки з тих підстав, що малолітні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на обліку Служби, як діти, які опинились в складних життєвих обставинах, не перебувають (а.с.145). 
Згідно з довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 13.09.2024 ОСОБА_1 зареєстрована разом із неповнолітніми дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.146).
Вказана квартира належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_8 (мати відповідача), ОСОБА_16 (відповідач) (а.с.147).
Також відповідачем були надані довідки про доходи, видані начальником фінансового відділу забезпечення бухгалтерського обліку ОСОБА_17 , з яких вбачається, що ОСОБА_1 працевлаштована на Філії «Качанівська №54» ДП «Підприємство ДКВС України (№100)» та отримує заробітну плату за період з серпня 2024 року по червень 2025 року у розмірі 56351,88 грн та з червня 2024 року по серпень 2024 року в розмірі 4211,00 грн, за період з липня 2025 року по грудень 2025 року в розмірі 28165,87 (а.с.148-149, 245). 
З медичної картки дитини ОСОБА_3 вбачається, що новонароджена дитина після виписки з пологового будинку була поставлена на первинний облік у КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка №1», згідно з записами лікаря та патронатної медсестри відвідування медичного закладу дитиною у перші місяці життя відбувалися у супроводі матері – ОСОБА_1 , розвиток дитини відбувався в межах норми. Відповідно до виписки зі стаціонарного лікування №1131 у період з 09.03.2016 по 16.03.2016 дитина ОСОБА_3 перебувала на стаціонарному лікуванні з батьком ( ОСОБА_2 ), з основним діагнозом «правостороння (очагова) пневмонія….. вторинна кардіоміопатія, аномальна хорда лівого шлуночка, дисбактеріоз кишківника…». 
Департаментом служб у справах дітей Виконавчого комітету Харківської міської ради надано висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно малолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Зі змісту висновку Служби у справах дітей вбачається, що малолітній ОСОБА_3 , мешкає разом із батьком ОСОБА_2 , та бабусею ОСОБА_13 , за адресою: АДРЕСА_2 , де для дитини створенні належні умови для проживання та всебічного розвитку. Мати ОСОБА_1 тривалий час ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не приймає участі у вихованні сина, не цікавиться станом його здоров`я, матеріально не утримує, відповідно до інформації із сайту Судова влада відбуває покарання за вироком Київського районного суду м. Харкова за ч. 2 ст. 307 КК України.
Під час засідання комісії, малолітній ОСОБА_3 приходив разом із батьком, та на співбесіді повідомив, що не пам`ятає та не знає своєї матері, мешкає разом із батьком та бабусею. 
Враховуючи вказані фактори, інтереси дитини та рекомендації комісії, Департамент служб, який діє від імені органу опіки та піклування. Дійшов висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.219).
06.03.2026 на виконання ухвали суду про витребування доказів, до суду надійшла медична картка дитини ОСОБА_3 , яка була досліджена в судовому засіданні.
Нормативно-правове регулювання та мотиви суду
Відповідно до ч. 3 ст.51 Конституції України дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Відповідно до ч. п. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.
Частиною четвертою статті 155 СК України встановлено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.
Підстави для позбавлення батьківських прав, закріплені в статті 164 СК України, є вичерпними, і жодні інші обставини не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав одного з батьків.
Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (стаття 165 СК України).
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, визначені статтею 166 СК України.
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.
У справі від 30 червня 2020 року (заява № 70879/11) ЄСПЛ також наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши при цьому, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це насамперед повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17.10.2018 у справі № 402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах від 21.02.2024 у справі № 404/9387/21, від 19.02.2024 у справі № 159/2012/23, від 22.11.2023 у справі № 320/4384/18.
Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки стосовно дитини.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Отже, при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав відповідача відбувається втручання в його право на сімейне життя, яке не є абсолютним і може бути обмеженим в порядку передбаченому законом.
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, який повинен застосовуватись у випадках свідомого й умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків та з урахуванням того, що такий захід буде застосований в інтересах дітей.
Звертаючись до суду з цим позовом про позбавлення батьківських прав відповідача, позивач посилався на статтю 164 СК України як на підставу свого позову, тобто ухилення відповідачем від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Зокрема,вказував на той факт, що відповідач не надає грошову допомогу на утримання своєї дитини, не спілкується з нею, не виховує, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, станом здоров`я дитини не цікавиться.
Водночас, при розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами. У справі відсутні докази застосування до відповідача заходів впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування.
Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин.
З матеріалів справи суд встановив, що відповідач ОСОБА_1 відбуває покарання в ДУ «Качанівська виправна колонія (№54)». Засуджена вироком Київського районного суду міста Харкова від 18.04.2024 за ч. 2 ст. 309 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарання за цим вироком та вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 21.09.2023, остаточно призначено до відбуття 6 років 1 місяць позбавлення волі з конфіскацією частини майна. Заарештована 15.09.2023. Початок строку покарання 18.04.2024, кінець строку покарання 19.12.2028. 
Тобто, починаючи з 15.09.2023 і по теперішній час, тобто понад два з половиною років, відповідач перебуває в умовах обмеження свободи в рамках визначених кримінальним процесуальним законом процедур. Відтак, причини, з яких вона позбавлена можливості брати участь у житті дитини, є такими, що від неї не залежать.
Також у постанові КЦС ВС від 08.06.2022 у справі № 362/4847/20 суд зробив висновок, що факт взяття одного з батьків під варту є об`єктивною причиною, яка унеможливлює виконання ним батьківських обов`язків. У такому разі позбавлення батька чи матері батьківських прав буде порушенням забезпечення найкращих інтересів дитини.
Частиною четвертою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування.
Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Так, на підставі засідання комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету ХМР, Департамент служб, який діє від імені органу опіки та піклування дійшов висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно малолітнього сина ОСОБА_3 .
Проаналізувавши висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, суд вважає, що цей висновок не може бути прийнятий до уваги, як такий що є недостатньо обґрунтованим з огляду на наявність в ньому загальних фраз не підтверджених належними та допустимими доказами; відсутності характеристики батька дитини; без з`ясування його ставлення до виконання батьківських обов`язків та недоведеності винної поведінки в ухиленні від виховання малолітнього сина та свідомого нехтування відповідачем батьківськими обов`язками. При цьому Служба у справах дітей не врахувала той факт, що відповідач ОСОБА_1 перебуває у місцях позбавлення волі, що є важливою перешкодою, через яку відповідач позбавлена об`єктивної можливості брати участь у житті дитини.
Тлумачення частини шостої статі 19 СК України дає підстави для висновку, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 06.05.2020 по справі № 753/2025/19, висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав не є обов`язковим для суду (частини п`ять, шість статті 19 СК України), такий висновок є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом.
Позбавлення батьківських прав є втручанням у приватне і сімейне життя, а в даній ситуації таке втручання, на думку суду, не є виправданим і пропорційним, оскільки матеріали справи не свідчать про умисне свідоме невиконання чи недобросовісність виконання відповідачем своїх обов`язків, відсутні будь-які беззаперечні докази його винної поведінки стосовно дитини.
Щодо наявності справи про позбавлення відповідача ОСОБА_1 батьківських обов`язків відносно іншої дитини - на думку суду, дана обставина не може свідчити про наявність вини у її діях відносно іншої дитини.
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку не буде ґрунтуватися на суттєвих і достатніх причинах у контексті національного законодавства та практики ЄСПЛ.
Проте встановлені судом обставини справи вказують на наявність підстав для того, щоб попередити ОСОБА_1 про необхідність змінити ставлення до виконання своїх обов`язків щодо виховання сина - ОСОБА_3 . При цьому, суд звертає увагу, що залишення поза увагою попередження суду про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків в подальшому може бути визнано достатньою підставою для позбавлення батьківських прав (постанови Верховного Суду від 23.10.2024 у справі № 464/2040/23, від 0.03.2024 у справі № 317/2256/22, від 09.06.2023 у справі № 591/6037/21)
Водночас, позивач просив стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 в розмірі заробітку (доходу), але не менш 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця і до досягнення дитиною повноліття.
Відповідач ОСОБА_1 позовні вимоги в цій частині визнала та не заперечувала проти стягнення з неї аліментів на утримання дитини.
Охорона дитинства в Україні є стратегічним загальнонаціональним пріоритетом і має метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні. Державна політика у цій сфері ґрунтується на забезпеченні найкращих інтересів дитини.
Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається з цього Закону, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері.
Стаття 18 Конвенції ООН про права дитини декларує, що Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.
Стаття 27 Конвенції ООН про права дитини декларує, що Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників, разом з яким проживає дитина.
Приписами ст. 182 Сімейного кодексу України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Суд встановив, що ОСОБА_1 працевлаштована на Філії «Качанівська №54» ДП «Підприємство ДКВС України (№100)», та отримує заробітну плату за період з серпня 2024 року по червень 2025 року у розмірі 56351,88 грн та з червня 2024 року по серпень 2024 року в розмірі 4211,00 грн, за період з липня 2025 року по грудень 2025 року в розмірі 28165,87 (а.с.148-149, 245).
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з дня пред`явлення даного позову (10.03.2025) з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.
Згідно зі ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах суми виплати за один місяць.
Щодо розподілу судових витрат
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України. 
Керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 76-83, 89, 141, 244, 263-265, 268, 273, 352, 354-355 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 10.03.2025 і до досягнення дитиною повноліття.
Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) суму судового збору у розмірі 1211,20 гривень (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 коп.).
У позовних вимогах ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав відмовити.
Попередити ОСОБА_1 про необхідність змінити ставлення до виконання своїх обов`язків щодо виховання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішення суду може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, а якщо апеляційну скаргу подано - після закінчення апеляційного провадження.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи можуть отримати інформацію щодо судового рішення за веб - адресою: http://reyestr.court.gov.ua/.
Сторони та інші учасники справи.
Позивач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: невідомий.
Третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, м. Харків, вул. Чернишевська, 55, код ЄДРПОУ 26489104.
Повний текст рішення складено 06.07.2026.

Суддя О.Я.Василенко