Справа № 446/57/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08.06.2026року Кам`янка-Бузький районний суд Львівської областів складі:
головуючого - судді Костюк У. І.
секретаря судового засідання Луківської Л.Б.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кам`янка-Бузька цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи: Сихівського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства Юстиції України про звільнення від сплати аліментів,-
в с т а н о в и в:
представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Чопорова Н.П. 09.01.2026 подала до Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області позовну заяву до ОСОБА_2 , за участі третьої особи - Сихівського відділу Державної виконавчої служби у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про звільнення від сплати аліментів, в якій просила звільнити ОСОБА_1 від заборгованості по оплаті аліментів в розмірі 34895 грн. в користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_2 , що виникла в межах виконавчого провадження №74759760 від 16.04.2024.
В обґрунтування поданого позову покладається на те, що малолітнього ОСОБА_3 разом із батьком у період з 23.12.2023 року до 01.07.2024 року. Починаючи з 01.07.2024 року дитина виїхала за межі України разом із матір`ю та проживає разом із нею у Швейцарській Конфедерації. Саме мати забезпечує дитину житлом, харчуванням, одягом, навчанням та іншими необхідними умовами для життя і розвитку. Зазначені обставини підтверджуються рядом поданих доказів. Додатково вказала на те, що судом було встановлено факт проживання дитини разом із матір`ю та врахувавши зміну обставин, звільнив ОСОБА_1 від сплати аліментів на користь ОСОБА_2 , починаючи з 09.05.2025 року. Водночас у межах виконавчого провадження № 74759760 державним виконавцем продовжувалось нарахування заборгованості зі сплати аліментів за період, коли дитина фактично проживала разом із позивачкою та перебувала на її повному утриманні. Таким чином, заборгованість у сумі 34 895 грн сформована за період, коли позивачка не лише не ухилялася від виконання батьківського обов`язку, а навпаки безпосередньо забезпечувала утримання та виховання дитини. За своєю правовою природою аліменти є коштами на утримання дитини, а не засобом отримання доходу одним із батьків. За наведених обставин суд має правові підстави для звільнення позивачки від сплати заборгованості за аліментами у розмірі 34 895 грн, яка нарахована за період фактичного проживання дитини разом із матір`ю та її утримання позивачкою, у зв`язку із чим звертається з позовом до суду позовні вимоги, якого просить задоволити.
Ухвалою суду від 29.01.2026 провадження по справі відкрито, визначено, що розгляд справи буде відбуватись в порядку спрощеного позовного провадження, визначено дату судового засідання.
У судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з`явилась, від її імені діяла представник – ОСОБА_4 , яка в свою чергу через канцелярію суду подала заяву, у якій просила розгляд справи здійснювати без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримують, просять задоволити.
Відповідач ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, на розгляд справи не з`явився, причини неявки суд не повідомив.
Представник третьої особи Сихівського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства Юстиції України будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, на розгляд справи не з`явився, причини неявки суд не повідомив.
З врахуванням вищевказаних обставин, за відсутності заперечень зі сторони позивача, судом було винесено ухвалу про розгляд справи у порядку ст.. 280 ЦПК України.
Разом з тим, у зв`язку із неявкою у судове засідання всіх учасників процесу, фіксування судового засідання на підставі ст.. 247 ЦПК України – не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що Сихівським районним судом м. Львова 11.04.2024 року видано судовий наказ у справі № 464/1713/24 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 08.03.2024 року і до досягнення дитиною повноліття.
З матеріалів справи вбачається, що під час звернення із заявою про видачу судового наказу малолітній ОСОБА_3 фактично проживав разом із батьком на території України. Зокрема, відповідно до відомостей Державної прикордонної служби України, що не заперечила сторона позивача, 23.12.2023 року дитина в`їхала на територію України разом із батьком та перебувала в Україні до 01.07.2024 року.
Разом з тим, 01.07.2024 року ОСОБА_3 виїхав за межі України та відтоді постійно проживає з нею на території Швейцарської Конфедерації.
З наданих суду доказів вбачається, що дитина ОСОБА_5 навчається у навчальному закладі Швейцарської Конфедерації та зареєстрований за місцем проживання матері за адресою: Променаденштрассе, 11, 8500 Фрауенфельд.
Зокрема, рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 06.08.2025 року, яке набрало законної сили 11.09.2025 року, ОСОБА_1 звільнено від сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання сина, починаючи з 09.05.2025 року. Вказаним рішенням встановлено обставини проживання дитини разом із матір`ю та її утримання позивачкою.
На виконання судового наказу Сихівським відділом державної виконавчої служби у місті Львові 16.04.2024 року відкрито виконавче провадження № 74759760.
Згідно з розрахунком державного виконавця станом на квітень 2025 року заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів становила 48 853 грн., з яких добровільно сплачено 8 000 грн.
При цьому судом встановлено, що значна частина вказаної заборгованості нарахована за період після 01.07.2024 року, тобто за час, коли малолітній ОСОБА_3 фактично проживав разом із матір`ю.
Отже, заборгованість у розмірі 34 895 грн. сформувалася за період, протягом якого позивачка самостійно забезпечувала належне утримання дитини, що підтверджується наявними у справі доказами та не спростовано відповідачем.
Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 рокута набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відповідно достатті 8 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Крім того, визначальним при вирішенні спору суд визнає гарантоване Конституцією та законами України право дитини на належне повноцінне її утримання.
Так, одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття.
Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частина третя статті 51 Конституції України).
Спірні правовідносини регулюються положеннями СК України
Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч.2 ст.18 СК України, згідно із нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання.
Ст.179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.
Відповідно до Закону, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів.
Положеннями частин другої та третьої статті 181 СК України визначено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.
Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Судом встановлено, що дитина ОСОБА_5 не проживав з батьком ОСОБА_2 , на користь якого були стягнуті аліменти з позивача - матері дитини, а проживав зі своєю матір`ю позивачем по справі, в період липня 2024 року по тепер та перебував на повному її утриманні.
Згідно із ч.2 ст.197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.
З аналізу даної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.
Відповідно, лише за наявності вищевказаних обставин, що мають істотне значення платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.
Аналогічна вимога мається у п.22 Постанови Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», де вказано, що суд за передбаченихст.197 СК України умов може повністю або частково звільнити платника аліментів від сплати заборгованості.
Тобто, в розумінні цих положень закону, підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами - можуть бути лише ті істотні обставини, які вплинули та пов`язані із самим фактом виникнення такої заборгованості. Інших підстав для звільнення від сплати заборгованості за аліментами діюче законодавство не передбачає.
Дійсно, вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.
Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню №74759760 Сихівського ВДВС м. Львів відносно боржника ОСОБА_1 станом на 30 квітня 2025 року існує заборгованість із сплати аліментів на суму 48853 грн. 00 коп., з яких ОСОБА_1 добровільно сплачено 8000 грн. 00 коп..
Разом з тим, аналізуючи зібрані у справі докази та правові норми, з урахуванням того, що дитина ОСОБА_6 проживав разом з матір`ю ОСОБА_1 в період з липня 2024 року по сьогоднішній день, суд дійшов висновку про наявність підстав для звільнення позивача від сплати нарахованої заборгованості по аліментах на утримання дитини у виконавчому провадженні №74759760 у розмірі 34895 грн. 00 коп., оскільки судом встановлено, що дитина постійно проживала в той час з мамою, знаходився на її утриманні, тому дана обставина є такою, що має істотне значення.
Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку, що позовна заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню.
Позивачем при зверненні до суду було сплачено 1211 грн. 50 коп. судового збору.
За змістом ст.141 ЦПК Українисудовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на сторону відповідача.
Так, враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України, понесені позивачем при зверненні до суду судові витрати в розмірі 1211 грн. 50 коп. підлягають стягненню з відповідача.
Керуючись ст.ст. 180-182, 192, 197 СК України, ст.2, 4, 12-13, 76-77, 81, 141, 258-259, 263-265, 268, 280-289 ЦПК України суд,
в и р і ш и в:
позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи: Сихівського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства Юстиції України про звільнення від сплати аліментів – задоволити повністю.
Звільнити ОСОБА_1 від заборгованості по оплаті аліментів в розмірі 34895 грн. в користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , що виникла в межах виконавчого провадження ВП № 74759760 від 16.04.2024 року, яке було відкрито Сихівським відділом державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,винесену при примусовому виконанні судового наказу № 464/1713/24 від 11.03.2024 року що видав Сихівський районний суд м.Львова про стягнення з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , який проживає за адресою АДРЕСА_2 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_3 , аліменти на утримання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/4 частини заробітку /доходу /платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно починаючи з 08.03.2024 року і до досягнення повноліття.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 1211 грн. 50 коп..
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Львівського апеляційного суду.
Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_4 
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_5 .
Третя особа: Сихівський відділ Державної виконавчої служби у м. Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, ЄДРПОУ: 35009295, місцезнаходження: Львівська область, м. Львів, вул. Зубрівська, 9.
Повний текст рішення виготовлено 08.06.2026.

Суддя           У.І.Костюк