Справа № 755/20636/25
В И Р О К
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" квітня 2026 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді    ОСОБА_1 , 
за участю:
секретаря судових засідань   ОСОБА_2 ,
прокурора     ОСОБА_3 ,
обвинуваченого    ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12025221010000076 від 11.02.2025 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Чернівецької області, м. Чернівці, українця, громадянина України, працюючого реабілітологом, одруженого, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

В С Т А Н О В И В:
Формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним
Так, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 22 лютого 2025 року та в невстановленому досудовим розслідуванням місці у ОСОБА_4 , виник злочинний умисел направлений на збут вогнепальної зброї, без передбаченого законом дозволу, діючи у порушення п. 8.8 Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №576 від 12.10.1992 року, постанови Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» № 2471-XII від 17.06.1992 року, Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи, аналогічними за властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї, або вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 662 від 21.08.1998 року, з метою покращення свого матеріального становища.
В подальшому, ОСОБА_4 , реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконний збут вогнепальної зброї, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання за допомогою інтернет ресурсу, створив оголошення на сайті ІНФОРМАЦІЯ_2 під ніком « ОСОБА_5 » про продаж вогнепальної зброї, де під час проведення контролю за вчиненням злочину, домовився з ОСОБА_6 про продаж останньому пістолету системи Люгера моделі «Р 08» (PARABELLUM) калібру 9,1 мм виготовлений промисловим способом з подальшим внесенням змін саморобним способом у вигляді відновлення ствола, що належить до категорії вогнепальної зброї, та револьверу системи Наган, калібру 7,1 мм, виготовлений промисловим способом, що належить до категорії вогнепальної зброї, є «гладкоствольним» 7-ми зарядним револьвером за 30500 гривень, які необхідно перерахувати на банківську картку банку «Приватбанк» № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_4 .
Так, 20.02.2025 року, близько 14 год. 22 хв., за допомогою терміналу «Приватбанк» ОСОБА_7 здійснив перерахунок готівкових грошових коштів на карту № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_4 семи платежами на загальну суму 30 345 гривень, з яких 154 гривні 28 копійок, складає комісія банку, та про що отримав відповіді квитанції, тим самим виконав умови ОСОБА_4 . 
Так, 20.02.2025 року, з приміщення відділення «Нової пошти» № 41 розташованого за адресою: м. Київ, бул. Русанівський 4, ОСОБА_4 здійснив відправлення двох посилок з номерами накладних №59001323720857 та № 59001323699898 на ім`я ОСОБА_6 , в середині яких перебував, пістолет системи Люгера моделі «Р 08» (PARABELLUM) калібру 9,1 мм виготовлений промисловим способом з подальшим внесенням змін саморобним способом у вигляді відновлення ствола, що належить до категорії вогнепальної зброї, та револьвер системи Наган, калібру 7,1 мм, виготовлений промисловим способом, що належить до категорії вогнепальної зброї, є «гладкоствольним» 7-ми зарядним револьвером.
В подальшому, 22 лютого 2025 року, в період часу з 11 год. 25 хв. по 11 год. 58 хв. за адресою Харківська область, Богодухівський р-н., селище Краснокутськ, вул. Миру 132, поруч з відділенням «Нової пошти» № 1, під час огляду місця події у ОСОБА_6 було вилучено пістолет системи Люгера моделі «Р 08» (PARABELLUM) калібру 9,1 мм виготовлений промисловим способом з подальшим внесенням змін саморобним способом у вигляді відновлення ствола, що належить до категорії вогнепальної зброї, та револьвер системи Наган, калібру 7,1 мм, виготовлений промисловим способом, що належить до категорії вогнепальної зброї, є «гладкоствольним» 7-ми зарядним револьвером.
Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у незаконному збуті вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе за ч. 1 ст. 263 КК України визнав у повному обсязі та показав, що дійсно створив акаунт в мережі інтернет під ніком « ОСОБА_5 » де 20.02.2025 року відбувався продаж пістолету системи Люгера моделі «Р 08» та револьверу системи Нагата, після чого відправив замовлення покупцю ОСОБА_6 через відділення «Нової пошти № 41», що за адресою м. Київ, бул. Русанівський, 4. Зазначив, що як досвідчений колекціонер був упевнений, що продає макет, з якого неможливо здійснити вистріл. Крім того, показав, що обставини, зазначені в обвинувальному акті, а саме: місце, час, спосіб вчиненого правопорушення, відповідають дійсності, шкодує про вчинене, щиро кається та усвідомив свої дії.
Показання ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Положення ч. 3 ст. 349 КПК України, роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.
Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст його обставин, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових документів, а саме: протоколу огляду місця події від 22.02.2025 року, протоколу предметів (документа) від 24.02.2025 року, висновку експерта № СЕ -19/121-25/4886-БЛ від 28.02.2025 року, висновку експерта № СЕ-19/121-25/6523-БД від 10.07.2025 року, висновку експерта № СЕ -19/121-25/6524-БД від 10.07.2025 року, постанови про визнання речовими доказами від 26.09.2025 року; та матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 .
Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Зокрема, згідно зі ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.
Наведені вище докази, в їх сукупності, суд визнає належними та допустимими у розумінні діючого кримінального процесуального законодавства.
Вина обвинуваченого ОСОБА_4 повністю підтверджується його показаннями, щирим каяттям та дослідженими письмовими документами.
Аналізуючи наведене, суд вважає доведеною вину ОСОБА_4 у тому, що він своїми умисними діями вчинив незаконний збут вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу, тому знаходить правильною кваліфікацію його дій за ч. 1 ст. 263 КК України.
Щодо призначення покарання
Прокурор просив визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення та, враховуючи те, що останній свою вину визнав, фактичні обставини не оспорював, раніше не судимий, призначити йому у виді позбавлення волі строком на 3 роки та на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 рік.
Обвинувачений ОСОБА_4 прохав суд врахувати пом`якшуючі обставини, щире каяття, та призначити покарання, передбаченому санкцією ч. 1 ст. 263 КК України, із застосуванням ст. 75 КК України.
Позиція суду щодо призначення покарання
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на вимоги ст. 65 КК України та роз`яснення, викладені в пункті 1 постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2013 року № 7, враховує: ступінь тяжкості вчиненого, дані про особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують (обтяжують) покарання.
Водночас, згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.
У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.
Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 виду і міри покарання, приймає до уваги характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином, конкретні обставини кримінального провадження, дані про його особу, зокрема: є особою похилого віку, у скоєному щиро розкаявся, вину визнав, раніше не судимий.
Згідно зі ч. 1 ст. 66 КК України, суд визнає пом`якшуючими обставинами щире каяття обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненому та те, що є особою похилого віку (ч. 2 ст. 66 КК України - при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті).
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
На підставі викладеного, суд вважає за необхідне обрати ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, але з урахуванням обставин кримінального провадження, особи обвинуваченого (щиро каявся, вину визнав повністю, жалкує, що так сталося, раніше не судимий, є особою похилого віку, наявності пом`якшуючих обставин та відсутність обтяжуючих обставин, суд дійшов висновку, що перевиховання й виправлення ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства, вважає за доцільне застосувати положення ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, поклавши на нього обов`язки, визначені п. п. 1-2 ч. 1 ст. 76 КК України.
Так, згідно з приписами ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Кримінально-правові норми, що визначають загальні засади та правила призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. 
Зваживши всі наведені обставини, суд, з урахуванням положень, зокрема ст. 75 КК України, приймає рішення про можливість чи неможливість звільнити особу від відбування покарання з випробуванням.
Призначення ОСОБА_4 саме такого покарання із застосуванням ст. 75 КК України буде відповідати принципу необхідності і достатності для його виправлення, випливає з дотримання судом принципів рівних можливостей та справедливого судового розгляду. Адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь. Бо контроль над поведінкою, способом життя та роботи, протягом всього строку відбуття покарання із випробуванням, надає можливість органу пробації аналізувати інформацію з метою визначення рівня ресоціалізації (виправлення засуджених).
Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети визначеної ст. 50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому, покарання у виді позбавлення чи обмеження волі є винятковими покараннями, які застосовуються щодо осіб, виправлення яких є неможливим в іншій, передбачений законом спосіб.
Щодо тривалості іспитового строку, то суд зауважує, що іспитовий строк містить у собі погрозу реального виконання покарання, якщо засуджений не буде виконувати умови випробування, і можливість остаточного звільнення від відбування покарання і погашення судимості, якщо особа виконає покладені на неї обов`язки. Встановлення іспитового строку полягає і в тому, що за засудженою особою здійснюється контроль з боку органів виконання покарання. Крім того, іспитовий строк дисциплінує засудженого, привчає його до додержання законів, нагадує йому, що він не виправданий, а проходить випробування, від результату якого залежить його подальша доля звільнення від відбування призначеної основної міри покарання або реальне її відбування.
Встановлення у даному випадку судом іспитового строку 1 (один) рік обвинуваченому ОСОБА_4 є виправданим із врахуванням особи обвинуваченого, і достатнім для того, щоб останній довів своє виправлення без реального відбування покарання.
Щодо інших питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.
Процесуальні витрати у кримінальному проваджені вирішено, відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України. 
Речові докази у кримінальному проваджені вирішено, відповідно до ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 50, 65-67, 75-76, 263 КК України, ч. 3 ст. 349, ст. ст. 100, 124, 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим за ч. 1 ст. 263 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.
Відповідно до ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта для проведення судово-балістичної експертизи, а саме: СЕ19/121-25/4886-БЛ від 28.02.2025 року в розмірі 3183 гривень 60 копійок, СЕ-19/121-25/6524-БД від 10.07.2025 року в розмірі 4438 гривень 32 копійок, СЕ-19/12125/6523-БД від 10.07.2026 року, у розмірі 2210 гривень 06 копійок, а всього на загальну суму в розмірі 9831 гривень 98 копійок.
Речові докази у кримінальному провадженні, а саме: мобільний телефон «Samsung» Galaxy M30s, IMEI1 НОМЕР_2 IMEI2 із сім картою «Київстар» НОМЕР_3 та сім картою «Водафон» НОМЕР_4 , які передані на відповідальне зберігання обвинуваченому ОСОБА_4 - залишити у його володінні, банківську картку «Приват банку» № НОМЕР_1 , яку упаковано до спец.пакету CRI11021945, які передано до кімнати зберігання речових доказів Дніпровського УПГУНП у м. Києві - повернути ОСОБА_4 , пістолет системи Люгера моделі «Р08» (PARABELLUM) калібру 9.1мм виготовлений промисловим способом з подальшим внесенням змін саморобним способом у вигляді відновлення ствола, що належить до категорії вогнепальної зброї, та револьвер системи Наган, калібру 7.1 мм, виготовлений промисловим способом, що належить до категорії вогнепальної зброї є «гладкоствольним» 7-ми зарядним револьвером, який передано до кімнати зберігання речових доказів Дніпровського УП ГУНП у м. Києві - знищити.
Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. 
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. 
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. 

Головуючий суддя: