ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"07" травня 2026 р. Справа№ 910/16204/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Спаських Н.М.
суддів: Яценко О.В. 
Горбасенка П.В. 

при секретарі судового засідання: Кузьменко А.М.
за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 07.05.2026
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу від 23.03.2026 Національного ботанічного саду імені М.М. Гришка Національної академії наук України на рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2026 (повний текст рішення підписано 02.03.2026)
у справі № 910/16204/25 (суддя Пукас А.Ю.)
за позовом Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" (м. Київ)
до Національного ботанічного саду імені М.М. Гришка Національної академії наук України (м. Київ)
про стягнення 1 500 209, 84 грн,

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст і підстави позовних вимог.
До Господарського суду міста Києва звернулось Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" (далі - ДПЗД "Укрінтеренерго", Позивач) з позовом до Національного ботанічного саду імені М.М. Гришка Національної академії наук України (далі - Ботсад, Відповідач) про стягнення 1 500 209,84 грн заборгованості, з яких: 737 905,19 грн - основного боргу, 403 320,78 грн - 15% річних та 358 983,87 грн - інфляційних втрат за договором про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" № 03-05/22 від 03.05.2022.
В обґрунтування заявлених вимог, Позивач зазначає, що ним належним чином виконувалися договірні зобов`язання в частині спірного періоду (січень 2022 року), а саме здійснювалося постачання електричної енергії, за яку Відповідач тривалий час не розраховується, чим допустив прострочення виконання грошового зобов`язання та що стало підставою для нарахування інфляційних втрат та 15 % річних.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.03.2026 у справі № 910/16204/25 позов ДПЗД "Укрінтеренерго" - задоволено повністю.
Стягнуто з Національного ботанічного саду імені М.М. Гришка Національної академії наук України (код 05417228) на користь Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" (код 19480600) основний борг - 737 905 грн 19 коп за спожиту електричну енергію, 15 % річних - 403 320 грн 78 коп, інфляційні втрати - 358 983 грн 87 коп, судовий збір - 18 002 грн 52 коп. 
Рішення мотивовано доведеністю факту порушення Відповідачем строків виконання зобов`язання щодо здійснення повного розрахунку за спожиту електричну енергію.
Справу розглянуто без виклику представників учасників справи.
Відзив на позов у справу не подавався.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Національний ботанічний сад імені М.М. Гришка Національної академії наук України 23.03.2026 через систему "Електронний суд" звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2026 у справі № 910/16204/25 в частині стягнення з Національного ботанічного саду імені М.М. Гришка Національної академії наук України 15 % річних - 403 320 грн 78 коп, інфляційних втрат - 358 983 грн 87 коп. Ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з Національного ботанічного саду імені М.М. Гришка Національної академії наук України на користь Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" лише 4 033 грн 21 коп - процентів річних; 3 589 грн 84 коп - інфляційних втрат, зменшивши ці вимоги за рішенням суду на 99%. Судові витрати покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення про задоволення позову є незаконним і необґрунтованим та таким, що прийнято з порушенням норм процесуального права та при неправильному застосуванні норм матеріального права, а висновки, викладені у рішенні, не відповідають встановленим обставинам справи, що є підставою для його скасування.
Так, апелянт зазначає, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні було зазначено, що в період перебування Відповідача на постачанні електричної енергії у Позивача як у постачальника "останньої надії" в січні 2022 року діяла Комерційна пропозиція № 5 від 08.10.2021 для постачання електричної енергії споживачам "останньої надії", яка розміщена ДПЗД "Укрінтеренерго" на своєму офіційному веб-сайті у мережі Інтернет. Відповідач вказує, що таке розміщення не підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи, тому між сторонами умови цієї Комерційної пропозиції № 5 не можна вважати узгодженими. 
Враховуючи необґрунтованість застосування ставки 15% річних за час прострочення грошового зобов`язання, а також враховуючи такі обставини, як ступінь вини Відповідача, майновий стан останнього та інші обставини, що мають істотне значення для вирішення спору, скаржник зазначає про наявність підстав для зменшення загального розміру відсотків річних та інфляційних втрат, що стягуються з Відповідача, а саме просить в апеляційній скарзі зменшити розмір 15% річних та інфляційних втрат на 99% стягнувши з Відповідача 745 528,24 грн, з яких 737 905,19 грн основної заборгованості, 4033,21 грн - процентів річних, 3589,84 грн інфляційних втрат.
Разом з цим в тексті апеляційної скарги Відповідач просить апеляційний господарський суд долучити до матеріалів справи докази, посилання на які міститься в апеляційній скарзі та які додаються до апеляційної скарги, що об`єктивно не могли бути подані до суду першої інстанції з поважних причин, що не залежали від волі Відповідача.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу.
14.04.2026 через систему "Електронний суд", позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу Національного ботанічного саду імені М.М. Гришка Національної академії наук України залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2026 у справі №910/16204/25 - без змін.
У даному відзиві позивач зазначає, що оскаржуване рішення ухвалено відповідно до норм чинного законодавства. Аргументи, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції, не доводять порушення або неправильного застосування судом під час розгляду справи норм матеріального та процесуального права, а тому не можуть бути підставою для зміни чи скасування ухваленого у цій справі рішення.
За твердженням позивача, фактичні обставини даної справи не містять підстав для зменшення розміру нарахованих Позивачем за порушення грошового зобов`язання за спірним договором відсотків річних та інфляційних втрат.
Також позивач зазначає, що скаржником не надано достатнього обґрунтування поважності причин не подання нових доказів у встановлений законом термін, відтак у даній справі відсутні підстави для задоволення клопотання Відповідача про долучення до матеріалів справи зазначених у апеляційній скарзі та доданих до неї нових доказів.
Явка представників сторін.
У судове засідання 07.05.2026 з`явилися представники обох сторін.
Відповідач у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав, просив їх задовольнити, частково скасувати рішення суду першої інстанції.
Представник позивача у судовому засіданні проти вимоги апеляційної скарги заперечував, просив апеляційний господарський суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги, рішення місцевого господарського суду залишити без змін.

Результат розгляду поданих скаржником до апеляційної скарги додаткових доказів та клопотання про їх приєднання.
Відповідачем до апеляційної скарги додано докази, які не були предметом дослідження у суді першої інстанції, а саме копії: Договору № 030121 від 27.01.2021; Договору № 1701-22 від 17.01.2022; Договору та додаткової угоди з ДПЗД Укрінтеренерго; Листа від 01.02.2024 № 1128-65 з доказами направлення; Листа від 22.10.2025 р. № 1128-550; Листа від 22.10.2025 р. № 11214-549; відповіді ДПЗД "Укрінтеренерго" з проектом договору про реструктуризацію заборгованості; Рішення про присвоєння неприбуткового статусу; Додатки 4ДФ за 2022 рік; Додатки 4ДФ за 2023 рік; Додатки 4ДФ за 2024 рік; Додатки 4ДФ за 2025 рік;
Відповідно до статті 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
У силу статті 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
За змістом частини 3 статті 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом апеляційної інстанції лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Отже, з метою забезпечення своєчасного розгляду справи і правової визначеності учасників спору, унеможливлення зловживання процесуальними правами, дотримання принципу змагальності сторін та підвищення ефективності судочинства в цілому, чинним ГПК України встановлено точний порядок та присічні строки вчинення процесуальних дій, визначено стадії судового процесу, запроваджено розумні обмеження, у тому числі щодо подання доказів, чим забезпечується принцип змагальності сторін.
Так, з аналізу наведених вище норм вбачається, що суд апеляційної інстанції може прийняти до розгляду докази, які не були подані стороною до суду першої інстанції, лише у виняткових випадках за умови, якщо учасник справи доведе, що з об`єктивних, незалежних від нього причин не мав можливості подати їх до суду першої інстанції.
Подаючи одночасно з апеляційною скаргою додаткові докази, скаржником у п. 4 апеляційної скарги вказано прохання долучити до матеріалів справи ці докази як такі, що об`єктивно не могли бути подані до суду першої інстанції з поважних причин, що не залежали від волі відповідача. 
На запитання колегії суддів про причини неподання цих доказів до суду першої інстанції, представник відповідача вказав на відсутність можливості відповідача вчасно скористатися послугами адвоката через відсутність коштів на оплату, а після вступу адвоката у справу, у адвоката відповідача не було достатньо часу вивчити матеріали спору та віднайти необхідні докази і подати їх суду до часу прийняття рішення, з огляду на вирішення спору без виклику сторін. 
Відповідач не вказує, чому він вчасно не скористався безоплатною вторинною правничою допомогою адвоката. 
З матеріалів справи вбачається, що адвокат відповідача вступив у справу за заявою від 21.01.2026 (а.с. 49 том 1), а рішення у справі прийнято судом першої інстанції 02.03.2026, що давало достатньо часу стороні відповідача подати всі необхідні докази, принаймі для обґрунтування підстав зменшення нарахованих до стягнення 3% річних та інфляційних втрат. 
Однак жодних дій адвокат відповідача не вчинила. 
Цей же адвокат Кузьмич Т.Є. підписала і апеляційну скаргу у справі. 
Апеляційному суду з боку відповідача подано документи (договори з іншими постачальниками, листування із позивачем, відомості про суми нарахованого доходу, утриманого та сплаченого податку на доходи фізичних осіб та військового збору за працівників відповідача та ін.документи), стороною яких (чи взагалі створювачем) документів є саме відповідач і ніяких додаткових потреб їх розшуку для вчасного подання в справу у відповідача не виникало. 
Доказів існування об`єктивних перешкод (тбто, які не залежали від волі сторони) для надання до суду першої інстанції цих додаткових доказів відповідачем не подано. 
Натомість лише такі обставини є підставою для прийняття додаткових доказів за правилами ч. 3 ст. 269 ГПК України.
Ніяких виняткових випадків, як підстави для прийняття до розгляду додаткових доказів від відповідача на стадії апеляційного провадження, колегія суддів з доводів відповідача не вбачає. 
З підстав викладеного Північним апеляційним господарським судом відхилено клопотання відповідача про долучення в якості доказів до матеріалів справи додаткових документів, які подані відповідачем разом із апеляційною скаргою для врахування їх під час апеляційного перегляду рішення у справі. 

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.
Як убачається з матеріалів справи, між Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго", яке виконує функції постачальника "останньої надії" (далі - Постачальник, Позивач, ДПЗД "Укрінтеренерго"), та діє на підставі ліцензії на постачання електричної енергії споживачу, виданої відповідно до постанови НКРЕКП від 06.11.2018 № 1344 та розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.12.2018 № 1023-р (із змінами), відповідно до положень статті 64 Закону України "Про ринок електричної енергії", Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312 (далі - Правила/ПРРЕЕ) та Національним ботанічним садом імені М.М. Гришка Національної академії наук України (далі за текстом - Споживач, Відповідач, Концерн РРТ) укладено Договір № 03-05/22 від 03.05.2022 про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" (далі - Договір) на умовах публічного договору постачання електричної енергії постачальника "останньої надії" та комерційної пропозиції, розробленої з урахуванням вимог Цивільного кодексу України та відповідно до вимог Закону України "Про ринок електричної енергії", положень ПРРЕЕ, оператором системи розподілу ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі" (а.с. 12 тм 1).
Даний договір є договором приєднання, умови якого не можуть узгоджуватися та змінюватися за домовленістю його сторін.
Пунктом 2.1 Договору встановлено, що за цим договором постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору, що зазначені в додатку 1 до договору (комерційна пропозиція).
Оскільки посилання на цей Додаток міститься в самому Договорі, про що було відомо відповідачу при його підписанні, колегія суддів відхиляє заперечення відповідача про недоведеність факту офіційного розміщення Комерційної пропозиції на сайті позивача для загального доступу і недоведеність відповідності її примірника у справі дійсній Комерційній пропозиції для всіх споживачів ДПЗД "Укрінтеренерго" на час укладення Договору. 
Доводи скаржника що позивачем не підтверджено розміщення Комерційної пропозиції №5 від 08.10.2021 на своєму офіційному веб-сайті у мережі Інтернет на момент виникнення спірних правовідносин спростовується інформацією, розміщеною на веб-сайті ДПЗД "Укрінтеренерго" за посиланням: https://uie.kiev.ua/arhiv-dogovoriv-ta-komertsijnyh-propozytsij/, де серед редакцій відповідних Договорів про постачання електричної енергії постачальників "останньої надії" та доданих до них Комерційних пропозицій, починаючи з 20.12.2018, міститься Комерційна пропозиція №5 від 08.10.2021.
Відповідачем підписано Договір №03-05/22 від 03.05.2022 про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії", невід`ємним додатком до якого є вказана Комерційна пропозиція (п. 1.1.), та відсутністю будь-яких заперечень останнього щодо ціни, способу (порядку) та строків оплати, які також передбачені в Комерційній пропозиції і відповідно до яких Позивачем визначено основний борг Відповідача за спірний період, який не оскаржується останнім.
Відповідач не надав доказів існування якоїсь іншої Комерційної пропозиції, ніж та, яка міститься в матеріалах справи (а.с.17) за № 5 від 08.0.2021, що передує даті укладення Договору між сторонами. 
Отже формальне непідписання її примірника відповідачем, як Споживачем, не дає права відповідачу не виконувати умови Комерційної пропозиції (як невід`ємного додатка до підписаного ним Договору), яка за її змістом набрала чинності з 01.11.2021 року і з цього моменту втрачають чинність попередні комерційні пропозиції ДПЗД "Укрінтеренерго" як постачальника "останньої надії". 
Крім того, за умовами п. 13.1. Договору/. цей Договір приєднання Споживач набирає чинності за фактом споживання електроенергії у перший день, наступний за останнім днем постачання електричної енергії попереднім електропостачальником, за відсутності факту відключення передбаченого ПРРЕЕ. 
Тобто, набрання чинності Договором випливає з факту споживання електроенергії, а не з підписання Договору його сторонами у паперовому вигляді з усіма додатками. 
Згідно з пунктами 3.1, 3.2 Договору постачальник здійснює постачання електричної енергії споживачу з моменту припинення постачання електричної енергії споживачу діючим електропостачальником у випадках, зазначених у пункті 3.2 цієї глави.
Постачальник забезпечує гарантоване та безперервне постачання електричної енергії споживачу протягом всього строку постачання (не більше 90 діб - п. 13.1. Договору), у разі:
банкрутства, ліквідації попереднього електропостачальника;
закінчення строку дії ліцензії, призупинення або анулювання ліцензії з постачання електричної енергії споживачам попереднього електропостачальника;
невиконання або неналежного виконання попереднім електропостачальником вимог правил ринку, правил ринку "на добу наперед" та внутрішньодобового ринку, що унеможливило постачання електричної енергії споживачам;
необрання споживачем нового електропостачальника, зокрема після розірвання договору з попереднім електропостачальником;
припинення електропостачальника, не спроможного постачати електричну енергію, про що він повідомив постачальника "останньої надії", споживачів, Регулятора, оператора системи передачі та оператора системи розподілу, відповідно до частини сьомої статті 64 Закону.
В пункті 3.4 Договору встановлено, що електрична енергія постачається до електроустановок споживача протягом строку, що не може перевищувати 90 днів. Якщо після закінчення зазначеного строку постачання електричної енергії споживач не розпочав процедуру зміни електропостачальником, постачання електричної енергії на об`єкт призупиняється.
Відповідно до п. 3.6 Договору початок постачання електричної енергії споживачу починається з факту споживання електричної енергії у перший день, наступний за останнім днем постачання електричної енергії попереднім електропостачальником, за відсутності факту відключення, передбаченого ПРРЕЕ.
Згідно з пунктами 5.1, 5.2 Договору споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами (тарифами), що визначаються відповідно до методики (порядку), затвердженої Регулятором, згідно з комерційною пропозицією з постачання електричної енергії постачальником "останньої надії", яка є додатком до цього договору.
Спосіб визначення ціни (тарифу) за електричну енергію зазначається в комерційній пропозиції постачальника. Для одного об`єкта споживання (площадки вимірювання) застосовується один спосіб визначення ціни за електричну енергію.
Пунктом 5.7 Договору визначено, що ціна (тариф) на електричну енергію має зазначатися постачальником у рахунках на оплату спожитої електричної енергії за цим договором, у тому числі у разі її зміни.
Згідно з пунктами 5.8 Договору розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.
Відповідно до п. 5.10 Договору оплата виставленого постачальником рахунку за цим договором має бути здійснена споживачем в терміни, визначені в рахунку, але не менше 5 робочих днів з дати отримання споживачем цього рахунка, або протягом 5 робочих днів від строку оплати, зазначеного у комерційній пропозиції, прийнятої споживачем.
Як зазначено в преамбулі Комерційної пропозиції № 5 (а.с. 17) дана комерційна пропозиція є невід`ємним додатком до Договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" (далі - договір).
Предмет комерційної пропозиції: постачання електричної енергії, як товарної продукції.
Відповідно комерційної пропозиції № 5 від 08.10.2021 ціна на електричну енергію формується згідно з Порядком формування ціни, за якою здійснюється постачання електричної енергії споживачам постачальником "останньої надії", затвердженим постановою НКРЕКП від 05.10.2018 № 1179.
Умовами п. 6.2 Договору споживач, серед іншого, зобов`язався забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії та відшкодувати постачальнику збитки, понесені ним у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням споживачем своїх зобов`язань перед постачальником, що покладені на нього чинним законодавством та/або цим договором.
Відповідно до п. 7.1 Договору постачальник має право отримувати відшкодування збитків від споживача, що понесені постачальником у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням споживачем своїх зобов`язань перед постачальником, відповідно до умов договору та чинного законодавства.
Відповідно до комерційної пропозиції № 5 від 08.10.2021 споживач сплачує 100 % від орієнтованої вартості прогнозованого обсягу споживання електричної енергії за розрахунковий період протягом 5 банківських (робочих) днів з моменту отримання споживачем рахунку.
У разі не отримання рахунку споживач зобов`язується здійснити 100% оплату самостійно (без рахунку) на поточний рахунок Постачальника, зазначений у Договорі, не пізніше ніж за 1 банківський (робочий) день до початку розрахункового періоду, виходячи з прогнозованого обсягу споживання електричної енергії у розрахунковому періоді та діючої у розрахунковому періоді ціни на електричну енергію.
Орієнтована вартість розраховується шляхом множення прогнозованого обсягу споживання електричної енергії на ціну, за якою здійснюється постачання електричної енергії постачальником. Прогнозований обсяг споживання електричної енергії визначається на підставі даних, отриманих постачальником від оператора системи розподілу (передачі).
Остаточний розрахунок за спожиту електричну енергію в розрахунковому періоді здійснюється споживачем на підставі виставленого постачальником рахунку до 14-го (включно) числа місяця, наступного за розрахунковим, розмір якого визначається як різниця між вартістю купованої споживачем електричної енергії, зазначеної в акті купівлі-продажу, та сумарною оплатою споживачем за розрахунковий період з урахуванням ПДВ, або самостійно (без рахунку) не пізніше 20 календарного дня після закінчення розрахункового періоду на поточний рахунок постачальника, зазначений у Договорі.
Рахунки вважаються отриманими споживачем належним чином у разі їх направлення особистим врученням (нарочним), із застосуванням послуг пошти на адресу Споживача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та/або на адресу, надану ОС або споживачем Постачальнику або засобами електронної пошти, відповідно до пункту 16.2. цієї Комерційної пропозиції.
Датою отримання таких рахунків буде вважатися дата їх особистого вручення, що підтверджується підписом одержувача на рахунку або супровідному листі, та/або реєстрацією вхідної кореспонденції, або третій календарний день від дати отримання поштовим відділенням зв`язку, в якому обслуговується одержувач (у разі направлення поштою рекомендованим або цінним листом).
У разі направлення рахунків електронною поштою або із застосуванням інших засобів електронного зв`язку, датою отримання таких рахунків буде вважатися дата відправлення Постачальником відповідного електронного повідомлення (лист, факс та інше).
Акт купівлі-продажу складається на підставі даних про фактичне споживання електричної енергії споживачем. У разі наявності зауважень до акту купівлі - продажу, Споживач оформлює протокол розбіжностей, в якому вказує обсяг електричної енергії, по якому є розбіжності.
Споживач, який прострочив виконання грошового зобов`язання з оплати електроенергії, на вимогу постачальника зобов`язаний, крім оплати штрафних санкцій та збитків, сплатити суму боргу за електроенергію з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення зобов`язання, а також 15% річних від простроченої суми невиконаного або неналежним чином виконаного зобов`язання (п.7.4 Комерційної пропозиції).
Відповідно до положень пункту 4.12 розділу IV ПРРЕЕ розрахунки між споживачем та електропостачальником здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії.
В Додатковій угоді № 1 від 03.05.2022 до Договору (а.с. 16) сторонами погоджено постачання електроенергії в обсязі 132 380 кВТ/год лише у січні 2022 року. Вартість електроенергії становить 737 905,19 грн. з ПДВ. 
За правилами ч. 3 ст. 631 ЦК України сторони поширили дію цієї Додаткової угоди № 1 від 03.05.2022 на їх відносини з 01 січня 2022 року (п. 6). 
Доказів визнання Додаткової угоди недійсною в справу не подано. 
За даними ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі", на якого покладено функції адміністратора комерційного обліку відповідно до положень пункту 10 постанови НКРЕКП від 14.03.2018 № 312 "Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії", Відповідача віднесено до категорії споживачів, постачання електричної енергії яким здійснює постачальник "останньої надії" з 01.01.2022, що підтверджується листом ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі" від 31.12.2021 № 3/01/21/43644.
Як вказав позивач, на виконання положень частини 11 статті 64 Закону України "Про ринок електричної енергії", ДПЗД "Укрінтеренерго", як постачальником "останньої надії", на своєму офіційному вебсайті у мережі Інтернет розміщено публічну оферту: Порядок приєднання до умов договору постачання електричної енергії постачальником "останньої надії"; Договір про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії"; "Комерційна пропозиція" № 5 від 08.10.2021 для постачання електричної енергії споживачам постачальником "останньої надії" (Додаток 1 до Договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії").
Відповідач не заперечив споживання ним у січні 2022 року електроенергії на суму 737 905,19 грн. з ПДВ. 
На оплату цієї електроенергії позивач виписав відповідачу рахунок від 22.02.2022 (а.с. 27 тм 1), склав Акт 020124 від 31.01.2022 до Договору (а.с. 28 том 1), який відповідач не підписав. 
Існування основного боргу у вказаній сумі відповідач не заперечив, борг не сплатив через фінансові труднощі, як пояснено представником відповідача в засіданні. За доводами відповідача, при недостатньому фінансуванні кошти в першу чергу спрямовуються на виплату заробітної плати, підтримання інфраструктури саду і природоохоронних колекцій, залучалися кошти благодійних фондів на придбання дров для обігріву оранжерей. 
При цьому, на запитання колегії суддів представник відповідача вказав, що всі подальші поточні споживання електроенергії відповідачем вже сплачуються вчасно та без затримок. 
За таких обставин суд першої інстанції правомірно стягнув з відповідача на користь позивача основний борг за спожиту електроенергію в розмірі 738 905,19 грн., проти чого відповідач не заперечує в апеляційній скарзі. 
Крім основного боргу Позивачем нараховано та заявлено до стягнення з Відповідача 358 983, 87 грн інфляційних втрат (за період 31.03.2022 по 31.10.2025) та 403 320, 78 грн як 15% річних (за період 31.03.2022 по 20.11.2025) за прострочення розрахунків по Договору, за правилами ст. 625 ЦК України, як підтвердив у засіданні представник позивача (а.с. 31 том 1 розрахунок).
Судом встановлено, що на виконання зазначеного Договору ДПЗД "Укрінтеренерго" (Позивачем), на підставі даних про фактичне споживання електричної енергії Відповідачем, за даними отриманими від оператора системи розподілу ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі" (ліцензія на право провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії, відповідно до постанови НКРЕКП від 13.11.2018 № 1411), Відповідачу виставлено:
- рахунок № 000005417228/08/О01/27602 від 22.02.2022 на оплату за обсяг споживання електричної енергії за січень 2022 - 132 380 кВт.*год. на загальну суму 737 905, 19 грн (з ПДВ), та Акт № 020124 від 31.01.2022, які надіслано Позивачем електронною поштою 23.03.2022, а отримано Відповідачем 23.03.2022 (а.с. 27-29 том 1).
Доказів припинення існування цього боргу його сплатою відповідач не довів.
Строк виконання зобов`язання по оплаті цієї електроенергії за січень 2022 на час вирішення спору для відповідача є таким, що настав. 
Позивач зазначає, що Відповідачем в порушення умов пункту 4.2 Комерційної пропозиції не здійснено своєчасну та повну оплату спожитої (купленої) електричної енергії до 14 числа місяця, наступного за розрахунковим на підставі виставленого Споживачу рахунку. 
Предметом спору у даній справі є стягнення з відповідача на користь позивача боргу у загальній сумі 1 500 209,84 грн заборгованості, з яких: 737 905,19 грн - основного боргу, 403 320,78 грн - 15% річних та 358 983,87 грн - інфляційних втрат.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності Позивачем факту неналежного виконання Відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії".
Ніяких заяв про зменшення розміру нарахувань по ст. 625 ЦК України до суду першої інстанції відповідачем не подано. 
Відповідач, звертаючись з апеляційною скаргою, не погоджується з рішенням Господарського суду міста Києва від 02.03.2026 у справі № 910/16204/25 виключно в частині стягнення 15% річних у сумі 403320,78 грн та 358 983,87 грн інфляційних втрат (в їх повному розмірі). Просить суд апеляційної інстанції зменшити суму застосованих до відповідача інфляційних втрат та 15% річних на 99 % (абз. 2 а.с. 65 оборот том 1) та просить скасувати оскаржене рішення суду у цій частині.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.
За умовами частини першої статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Північний апеляційний господарський суд, здійснюючи перегляд рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/16204/25 в оскаржуваній частині, зазначає наступне.
Судом першої інстанції вірно встановлено праву природу відносин сторін та застосовано положення чинного законодавства щодо публічних договорів приєднання та загальних вимог ЦК України про виконання зобов`язання. 
Згідно з частинами першою-третьою, п`ятою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору.
Частиною першою статті 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Статтею 714 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.
В силу пункту 3.1.6 Правил роздрібного ринку електричної енергії постачання електричної енергії споживачу здійснюється, зокрема, якщо споживач є стороною діючих договорів про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії, крім випадку здійснення розподілу (передачі) електричної енергії оператором системи до власних електроустановок; про постачання електричної енергії споживачу або про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, або про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії"; про надання послуг комерційного обліку електричної енергії, крім випадків, коли роль постачальника послуг комерційного обліку виконує оператор системи, до мереж якого приєднаний цей споживач.
Договір про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" - домовленість між постачальником "останньої надії" та споживачем, яка передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу на термін до 90 днів постачальником "останньої надії" за цінами постачальника "останньої надії" (пункт 1.1.2 Правил роздрібного ринку електричної енергії).
Колегія суддів вже зазначала, що відповідно до положень статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України між сторонами був укладений договір про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" шляхом приєднання відповідача до цього договору на умовах, визначених Законом України "Про ринок електричної енергії", Правилами роздрібного ринку електричної енергії та комерційною пропозицією, що є додатком 1 до цього договору.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
В силу статті 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись в установлений законом або договором строк.
Існування боргу за спожиту відповідачем електроенергію в січні 2022 на суму 737 905, 19 грн. належно підтверджено доказами у справі та не заперечено відповідачем. 
За умовами п. 7.4. Комерційної пропозиції позивач обґрунтовано та математично вірно нарахував відповідачу 15% річних та інфляційні втрати за прострочення розрахунків. Даним пунктом передбачено збільшення передбачених статтею 625 ЦК України процентів річних (з 3% до 15%), і до цієї умови відповідач приєднався за загальним правилом укладення договорів приєднання. 
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом статті 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення.
Передбачене частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України нарахування процентів річних та інфляційних втрат має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника.

Щодо доводів скаржника про необхідність зменшення нарахованих відсотків річних та інфляційних втрат, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Частиною 3 статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції зазначає, що 15% річних та інфляційні втрати за своєю правовою природою не є неустойкою (як штраф та пеня) у розумінні статті 549 ЦК України та частини 1 статті 230 ГК України.
Так, інфляційні втрати та відсотки річні не мають характеру штрафних санкцій, а виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора, у зв`язку із знеціненням грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та користування цими коштами (правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 18 січня 2024 року у cправі № 914/2994/22).
За правилами ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до правових висновків, викладених у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що "виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання".
Отже, інфляційні втрати зменшенню не підлягають. 
Водночас, Верховний Суд (зокрема в постанові від 10 квітня 2025 року у справі № 910/2991/24, від 01 квітня 2025 року у справі №910/19066/23) неодноразово зазначав, що зменшення розміру процентів річних у справі №902/417/18 відбулося саме з урахуванням конкретних обставин (пункт 7.43 постанови від 03.12.2024 у справі №910/9206/23, пункт 7.48 постанови від 24.09.2024 у справі №910/8272/23, пункти 58-59 постанови від 31.05.2023 у справі №914/2453/21, постанова від 03.08.2023 у справі №922/567/22).
До того ж у постанові від 05.06.2024 у справі № 910/14524/22 Велика Палата Верховного Суду зазначала, що зменшення судом заявлених до стягнення штрафних санкцій чи відсотків, нарахованих на підставі статті 625 ЦК України, є правом, а не обов`язком суду і може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи та наданих учасниками справи доказів.
При цьому суд при визначенні розміру, до якого можна зменшити проценти річних, обмежений нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка визначає, що боржник безумовно має сплатити кредитору мінімальні встановлені законом три проценти річних від простроченої суми.
За власною ініціативою суд позбавлений права зменшити розмір неустойки та відсотків річних по ст. 625 ЦК України, оскільки це не передбачено чинним ГПК України та суперечило б принципу змагальності сторін та їх рівності перед законом і судом.
Виходити за межі позовних вимог суд не вправі за правилами чинного ГПК України. 
В суд першої інстанції відповідач не подав клопотання про зменшення 15% річних та інфляційних втрат, тому дане питання Господарський суд м. Києва не розглядав при прийнятті ним оскаржуваного рішення. 
Натомість відповідач просить апеляційний суд скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення 15% річних та інфляційних втрат і зменшити їх розмір на 99%. 
Колегія суддів зауважила в засіданні, що за правилами ст.277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) не з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З урахуванням встановлених судом обставин та наведених норм чинного законодавства представник відповідача не зміг пояснити суду в засіданні, який саме пункт зі ст. 277 ГПК порушив суд першої інстанції для скасування йому рішення в оскарженій відповідачем частині, за доводами апеляційної скарги. 

Крім того, для всебічного дослідження доводів та заперечень сторін по суті апеляційної скарги, колегія суддів проаналізувала обґрунтованість доводів відповідача про необхідність зменшення 15% річних та інфляційних втрат на 99% і приходить до наступних висновків: 
Як вже обґрунтував суд у даній постанові, згідно положень чинного законодавства розмір інфляційних втрат зменшено бути не може, оскільки це не неустойка, а в частині процентів річних за правилами ст. 625 ЦК України, не можна зменшувати нижче 3% річних, оскільки такий їх мінімальний розмір встановлено Законом. 
Суд апеляційної інстанції зазначає, що апелянтом у даній справі належним чином не обґрунтовано та не надано належних доказів в підтвердження існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру річних, з урахуванням майнового стану сторін, ступеня виконання зобов`язання, балансу інтересів сторін та інших вагомих обставин, які мають значення для вирішення даного питання та мають бути прийняті до уваги судом. 
Доводи скаржника зводяться фактично до тверджень, що діяльність Відповідача по утриманню ботанічного саду та колекцій рослин в ньому за своїм напрямком не є прибутковою, вона спрямована виключно на формування суспільного блага, є ресурсно затратною, недостатньо фінансується з державного бюджету, є постійно дотаційною; на діяльність відповідача суттєво вплинули наслідки збройної агресії російської федерації проти України; а в матеріалах справи відсутні натомість докази погіршення фінансового стану Позивача і отримання ним збитків від несплати відповідачем спірного основного боргу за електроенергію, виникнення ускладнень у здійсненні ним господарської діяльності; а нарахування 3% річних та інфляційних втрат сукупно перевищують суму основного боргу на 24 399,46 грн. Це не забезпечує баланс інтересів сторін та покладає на відповідача додатковий майновий тягар.
Колегія суддів зауважує, що заявляючи про свій неналежний майновий стан для проведення розрахунку за електроенергію, в матеріали справи відповідачем суду при цьому не надано довідки руху коштів по власному банківському рахунку для оцінки надходжень коштів та напрямків їх витрат. 
Відповідач не показує розмір боргу перед іншими надавачами послуг у січні 2022 року, наприклад на водопостачання та водовідведення і чи мається борг перед цими постачальниками. Якщо такого боргу немає, то чому перевага в оплаті послуг надавалася не за електроенергію, а на інші послуги ?. 
Також колегія суддів враховує пояснення представника відповідача в засіданні, що після січня 2022 у відповідача вже не виникало поточних богів за електроенергію, але чому при цьому тривалий час (роками) не сплачувався борг за січень 2022 перед позивачем (хоча б частинами) представник відповідача не може пояснити. 
Які заходи вживалися боржником для сплати заборгованості, з боку відповідача суду не пояснено. 
Крім того, відповідач не був позбавлений в судовому порядку укласти з позивачем договір про реструктуризацію виниклого у нього січні 2022 спірного боргу, однак не зробив цього. 
Відповідач просить зменшити нарахований йому в період 2022-2025 років борг за 15% річних та інфляційними втратами відразу на 99 відсотків. 
Як вже вказувала колегія суддів, за своїм змістом 3% річних та інфляційні втрати це визначена законом мінімальна компенсація кредитору від знецінення його коштів, які вчасно не були йому сплачені боржником. Тобто це об`єктивне право кредитора мінімізувати і компенсувати таким чином свої збитки через порушення зобов`язання боржником. 
Як у даному випадку має бути дотримано баланс інтересів обох сторін, якщо відповідач навіть не намагався вжити залежних від нього заходів щоб мінімізувати термін прострочення сплати основного боргу ще з січня 2022 для зменшення нарахування відсотків річних та інфляційних втрат, а натомість просить на 99 % зменшити нараховані йому позивачем відсотки річних та інфляційні, відповідач не пояснює. 
Вказані підстави та обставини не були предметом дослідження судом першої інстанції, адже адвокат відповідача не подавав до Господарського суду м. Києва ні відзив на позовну заяву, ні клопотання про зменшення 15% річних та інфляційних втрат (вочевидь не вважаючи це за потрібне).
Всі процесуальні наслідки такої поведінки сторони в господарському процесі мають покладатися виключно на відповідача за правилами ч. 4 ст. 13 ГПК України. 
Тим самим буде досягатися правова визначеність (стабільність) за наслідками прийнятого судом рішення за умови надання судом сторонам можливості повно скористатися своїми процесуальними правами та належно представити свої позиції у спорі. 
Ніяких об`єктивних перешкод подати ці процесуальні документи в суд першої інстанції у відповідача не було, докази протилежного у справі відсутні. 
Саме по собі твердження Відповідача про недостатність його фінансування в січні 2022 на сплату основного боргу за електроенергію, без надання про це належних і допустимих доказів, не є доказом скрутного фінансового становища останнього та не може бути безумовною підставою для зменшення розміру відсотків річних.
Доводи Відповідача, що прострочення виконання грошового зобов`язання виникло не з його вини, відхиляються судом апеляційної інстанції, оскільки: (1) особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша, друга статті 614 ЦК України).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29.06.2022 у пункті 55.1. у справі №477/874/19 зазначила про те, що за змістом ч.1 статті 614 ЦК України вина як підстава відповідальності за порушення зобов`язання - це невжиття особою всіх залежних від неї заходів для належного виконання зобов`язання, зокрема для запобігання заподіянню шкоди; а у постанові від 17.04.2018 у пункті 53 у справі №911/4249/16 Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що статтею 617 ЦК України не передбачено такої підстави для звільнення від відповідальності, як відсутність у боржника необхідних коштів.
Отже підстав за правилами чинного ГПК України та норм ЦК України для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення клопотання відповідача про зменшення 15% річних та інфляційних втрат на 99%, колегія суддів не вбачає. 
Тому з огляду на встановлені у даній справі обставини, колегія суддів апеляційного господарського суду доходить висновку, що доводи скаржника не спростовують правильності висновку суду першої інстанції в оскаржуваному рішенні про наявність підстав для повного задоволення позову також і в частині стягнення інфляційних втрат та 15 процентів річних за прострочення розрахунків.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції керується висновками, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. 
Колегія суддів апеляційного господарського суду з огляду на викладене зазначає, що у даній постанові надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах. З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених судом апеляційної інстанції, інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегією суддів проаналізовані, але не наводяться у постанові як такі, що істотно не впливають на вирішення спору у даній справі.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Нормою статті 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваного рішення місцевого господарського суду у даній справі. Скаржником не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства щодо спростування висновків суду першої інстанції. 

Судові витрати.
Згідно зі статтею 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.
Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу від 23.03.2026 Національного ботанічного саду імені М.М. Гришка Національної академії наук України на рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2026 у справі №910/16204/25 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2026 у справі №910/16204/25 залишити без змін.
3. Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на скаржника.
4. Матеріали справи №910/16204/25 повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені статтями 287, 288 ГПК України.

У зв`язку з відрядженням судді Горбасенка П.В. з 08.05.2026 по 18.05.2026 повний текст постанови складено та підписано 19.05.2026.

Головуючий суддя Н.М. Спаських 

Судді О.В. Яценко

П.В. Горбасенко