Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28.04.2026  	Справа №607/24986/24 Провадження №2/607/1529/2026	

місто Тернопіль
Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі: 
головуючого – судді – Якімця Т.І.,
за участю секретаря судового засідання – Трембач С.О.,
без участі сторін,
під час розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі за правилами загального позовного провадження цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в інтересах яких діє адвокат Ходюк Катерина Миколаївна, до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області про визнання права власності 

У С Т А Н О В И В :

І. Описова частина
1. Стислий зміст позовної заяви
Представник позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 – адвокат Ходюк К.М. – звернулася до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з цивільним позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області про визнання: 1) за ОСОБА_1 власності на 21/110 житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з яких: а) 1/11 частина, як частка члена колишнього колгоспного двору; б) 1/10 частина, як спадкоємця за заповітом після смерті батька ОСОБА_8 ; 2) за ОСОБА_2 право власності на 19/110 житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з яких: а) 1/11 частина, як частка члена колишнього колгоспного двору; б) 1/10 частина, як спадкоємця за заповітом після смерті матері ОСОБА_9 ; 3) за ОСОБА_10 право власності на 1/11 житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , як на частку члена колишнього колгоспного двору; 4) за ОСОБА_4 право власності на 1/11 житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , як на частку члена колишнього колгоспного двору. 
В обґрунтування позовних вимог представник позивачів зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_8 , який на день смерті проживав за адресою: 
АДРЕСА_1 . Він склав заповіт на все належне йому майно в користь сина ОСОБА_1 . До складу спадкового майна входить спірний житловий будинок. Будинок зареєстровано за головою колгоспного двору ОСОБА_8 на підставі свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок, виданого Тернопільською районною радою 22 лютого 1988 року на підставі рішення виконкому № 35 від 17 лютого 1988 року та записано в реєстрову книгу № 3 за реєстровим № 682. Адвокат посилається на те, що при зверненні до приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Кравець Т.В. щодо оформлення спадкових прав ОСОБА_1 було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з тим, що будинок належав до колгоспного двору. Крім того, нотаріус встановив, що спадкоємець прийняв спадщину за заповітом після смерті батька. Спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку згідно
статті 1241 ЦК України немає.
Представник позивачів зауважує, що у довідці Великогаївської сільської ради № 744
від 07 червня 2024 року членами колгоспного двору станом на 15 квітня 1991 року зазначені: ОСОБА_8 , 1934 року народження – голова двору; ОСОБА_9 , 1939 року народження – дружина; ОСОБА_11 , 1960 року народження – син; ОСОБА_12 , 1961 року народження – син; ОСОБА_2 , 1964 року народження – син; ОСОБА_1 , 1972 року народження – син; ОСОБА_13 , 1985 року народження – внучка; ОСОБА_6 , 1986 року народження – внучка; ОСОБА_14 , 1989 року народження – внучка; ОСОБА_4 , 1990 року народження – внук; ОСОБА_15 , 1987 року народження – внучка. Таким чином, вказані особи стали співвласниками оспорюваного будинку, у рівних частках по 1/11 частці, однак правовстановлюючі документи щодо такого майна відсутні, що унеможливлює визнання права власності у позасудовий спосіб.
Крім того, у довідках Великогаївської сільської ради № 803 від 19 червня 2024 року вказано про вибуття з зареєстрованого місця проживання ОСОБА_12 
(вибув ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та ОСОБА_11 (вибув ІНФОРМАЦІЯ_3 ). У позові також зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_12 .
Адвокат акцентує увагу на тому, що ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ОСОБА_9 , яка склала заповіт, за яким належну їй на праві власності частку оспорюваного житлового будинку та все інше майно заповіла ОСОБА_2 . Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18 листопада 2024 року № 244/02-31 приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Кравець Т.В. відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з тим, що будинок належав до колгоспного двору. Вказаною постановою встановлено, що спадкоємцем, який має право на обов`язкову частку згідно статті 1241 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) є непрацездатний за віком чоловік померлої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ), тож 1/11 частку вказаного будинку після смерті ОСОБА_9 успадкували її чоловік ОСОБА_8 та син ОСОБА_2 . Обов`язкова частка складає 1/110 будинку та визначається відповідно до статті 1241 ЦК України, а саме: половина частки, яка б належала кожному з спадкоємців у разі спадкування за законом після смерті ОСОБА_9 могли б успадкувати її чоловік ОСОБА_16 , сини ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та діти ОСОБА_20 в порядку права представлення
(1/11 : 5 : 2 = 1/110).
Частка сина ОСОБА_2 , який спадкує після смерті матері за заповітом складає: 1/11 – 1/110 = 9/110.
Частка сина ОСОБА_1 , який спадкує після смерті батька за заповітом складає: 1/11 + 1/110 = 1/10.
У позові зазначається, що ІНФОРМАЦІЯ_7 помер ОСОБА_11 .
Отже, позивачам належить на праві власності частки оспорюваного житлового будинку, а саме: 1) ОСОБА_1 1/11 частина, як частка члена колишнього колгоспного двору та 1/10 частина, як спадкоємця за заповітом після смерті батька ОСОБА_8 ; 2) ОСОБА_2 1/11 частина, як частка члена колишнього колгоспного двору та 9/110 частини, як спадкоємця за заповітом після смерті матері ОСОБА_9 ; 3) ОСОБА_3 1/11 частина, як частка члена колишнього колгоспного двору; 4) ОСОБА_4 1/11 частина, як частка члена колишнього колгоспного двору.
2. Стислий зміст відзиву, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив
Відповідачі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Великогаївська сільська рада Тернопільського району Тернопільської області своїм правом на відзив, що передбачене статтею 178 Цивільного процесуального кодексу України
(далі – ЦПК України), не скористалися.
3. Процесуальні дії та хронологія руху справи в суді
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 листопада 2024 року відкрито провадження у цій цивільній справі. Постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.
Протокольною ухвалою від 12 березня 2026 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті.
У судове засідання представник позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 – адвокат Ходюк К.М. – не з`явилася, хоча про місце, день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, однак подала заяву про розгляд справи без участі позивачів та їх представника, у якій також зазначила, що позивачі підтримують заявлені позовні вимоги у повному обсязі. 
Відповідачі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Великогаївська сільська рада Тернопільського району Тернопільської області в судове засідання не з`явилися, хоча про місце, день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, проте подали клопотання про розгляд справи у їх відсутності, щодо задоволення позову не заперечили.
Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Згідно з частиною другою статті 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд встановив такі обставини справи.
ІІ. Мотивувальна частина
1. Фактичні обставини встановлені судом.
ІНФОРМАЦІЯ_8 народився ОСОБА_2 , батьками якого вказані: ОСОБА_8 (батько) та ОСОБА_9 (мати), актовий запис № 37, підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00048029011 від 18 листопада 2024 року (а.с. 185).
ІНФОРМАЦІЯ_9 народився ОСОБА_1 , батьками якого вказані: ОСОБА_8 (батько) та ОСОБА_9 (мати), про що свідчить свідоцтво про народження, серія НОМЕР_1 , запис за № 13 (а.с. 202), та повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00024372255
від 29 жовтня 2019 року (а.с. 203, 204).
ІНФОРМАЦІЯ_10 народився ОСОБА_21 , батьками якого вказані: ОСОБА_12 (батько) та ОСОБА_22 (мати), про що свідчить свідоцтво про народження, серія НОМЕР_2 , актовий запис № 6 (а.с. 237).
ІНФОРМАЦІЯ_11 народився ОСОБА_23 , батьками якого вказані: ОСОБА_12 (батько) та ОСОБА_22 (мати), про що свідчить свідоцтво про народження, серія НОМЕР_3 , актовий запис № 35 (а.с. 236). 
Згідно зі свідоцтвом на право особистої власності на жилий будинок від 22 лютого
1988 року у с. В. Гаї, Великогаївської сільської Ради народних депутатів виконкому Тернопільської районної Ради народних депутатів Тернопільської області, цілий жилий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 , дійсно належить колгоспному двору, що складається з восьми членів, головою якого є ОСОБА_8 на праві особистої власності. Свідоцтво видано на підставі рішення виконкому Тернопільської районної Ради народних депутатів № 35 від 17 лютого 1988 року. Записано в реєстрову книгу № 3 стор.№ 108, за реєстром № 682 (а.с. 38, 186, 219).
22 лютого 2000 року ОСОБА_9 склала заповіт на ім`я ОСОБА_2 , посвідчений Першою Тернопільською державною нотаріальною конторою, зареєстровано в реєстрі за № 2-372, дублікат виданий заступником завідувача Першої Тернопільської державної нотаріальної контори Рудніцьким А.Я. – в.о. завідувача Державного нотаріального архіву Тернопільської області, яким заповіла належну їй на праві приватної власності частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться під номером АДРЕСА_1 , а також все інше її майно (а.с. 40, 179), що також підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 79190804
від 18 листопада 2024 року (а.с. 169 – 171).
Як вказано у витязі про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 79141157 від 14 листопада 2024 року був зареєстрований дублікат заповіту № 73286159, номер у реєстрі 208,
серія НТО 495234 ОСОБА_9 (а.с. 41).
ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_12 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серія НОМЕР_4 , запис за № 39 (а.с. 36). 
04 листопада 2004 року між ОСОБА_24 та ОСОБА_25 був укладений шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження, серія НОМЕР_5 , запис за № 1599 (а.с. 26).
12 липня 2007 року між ОСОБА_26 та ОСОБА_27 було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серія НОМЕР_6 , актовий запис за № 9 (а.с. 21).
ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ОСОБА_9 , про що свідчить свідоцтво про смерть, серія НОМЕР_7 , актовий запис за № 51, місце реєстрації: Великогаївська сільська рада Тернопільського району Тернопільської області України (а.с. 35, 168). 
18 червня 2009 року між ОСОБА_28 та ОСОБА_29 було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серія НОМЕР_8 , актовий запис за № 774, місце реєстрації: відділ реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції (а.с. 33).
ІНФОРМАЦІЯ_7 помер ОСОБА_11 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серія НОМЕР_9 , актовий запис № 1335 (а.с. 37).
02 липня 2015 року ОСОБА_8 склав заповіт на ім`я ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Федірко Г.М., зареєстровано в реєстрі за № 1237, яким заповів все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що йому буде належати на момент смерті і на що за законом матиме право (а.с. 39, 198).
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 84078542 від 03 квітня 2017 року ОСОБА_8 належить на праві приватної власності земельна ділянка, площею 1,52 га., для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: 6125281700:01:001:2927, яка розташована у Великогаївській сільській раді Тернопільського району Тернопільської області, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1214038361252 (а.с. 205) та Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 186591002 та № 186591592 від 29 жовтня 2019 року (а.с. 211 – 214).
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серія НОМЕР_10 , актовий запис № 97 (а.с. 34, 192).
Як зазначено у довідці Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області № 3933 від 23 листопада 2017 року, будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Станом на 01 липня 1990 року двір суспільна група
господарства – колгоспний. Членами двору були: 1) ОСОБА_8 – голова двору, 1934 року народження, 2) ОСОБА_9 – дружина, 1939 року народження, 3) ОСОБА_11 – син, 1960 року народження, 4) ОСОБА_12 – син, 1961 року народження, 5) ОСОБА_1 – син, 1964 року народження, 6) ОСОБА_1 – син, 1972 року народження, 7) ОСОБА_13 – внучка, 1985 року народження,
8) ОСОБА_6 – внучка, 1986 року народження, 9) ОСОБА_14 – внучка, 1989 року народження,
10) ОСОБА_21 – внук, 1986 року народження, 11) ОСОБА_15 – внучка, 1987 року народження
(а.с. 188, 221).
Згідно з довідкою Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області № 3415 від 07 жовтня 2019 року, ОСОБА_8 був зареєстрований і проживав у спірному будинковолодінні. Помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день смерті разом із ним були зареєстровані та проживали: 1) ОСОБА_1 – син, ІНФОРМАЦІЯ_12 , 2) ОСОБА_1 – син, ІНФОРМАЦІЯ_13 , 3) ОСОБА_4 – внук, ІНФОРМАЦІЯ_14 , 4) ОСОБА_4 – невістка, ІНФОРМАЦІЯ_15 , 5) ОСОБА_8 – внук, ІНФОРМАЦІЯ_16 , 6) ОСОБА_30 – внучка, ІНФОРМАЦІЯ_17 . Земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд,
площею 0,25 га не приватизована (а.с. 209). 
Як вказано у довідці Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області № 3418 від 07 жовтня 2019 року, за ОСОБА_8 обліковується земельна ділянка, площею 1,52 га (а.с. 209 зворотна сторона).
За заявою ОСОБА_1 була виготовлена технічна документація на земельну ділянку, площею 1,52 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий
номер: 6125281700:01:001:2927, про що свідчить витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-0003878812019 від 09 жовтня 2019 року (а.с. 206 – 208).
29 жовтня 2019 року ОСОБА_1 подав заяву до приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Кравець Т.В. про прийняття спадщини після смерті батька
ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . На день смерті залишилось спадкове майно: земельна ділянка, площею 1,52 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: 6125281700:01:001:2927, на яку в його користь складений заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Федірко Г.М. 02 липня 2015 року за реєстровим № 1237. Спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку згідно статті 1241 ЦК України немає, спадкова справа № 17/2019, заява № 65 (а.с. 191), а також заяву про прийняття спадщини на оспорюване будинковолодіння, спадкова справа
№ 17/2019, заява № 30 (а.с. 217).
Як вказано у витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 58104949 від 29 жовтня
2019 року, була заведена спадкова справа № 64967819, номер у нотаріуса 17/2019 після смерті ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 197).
29 жовтня 2019 року приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Кравець Т.В. було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ім`я ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_8 . Спадщина, на яку видано свідоцтво, – земельна ділянка, площею 1,52 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: 6125281700:01:001:2927 (а.с. 215), яке зареєстровано в реєстрі (витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 58105170 від 29 жовтня 2019 року) (а.с. 216).
У інформаційній довідці Тернопільського районного госпрозрахункового бюро технічної інвентаризації від 24 грудня 2019 року № 1713 вказано, що за матеріалами бюро станом
на 01 січня 2013 року житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами на
АДРЕСА_1 , зареєстровано за головою колгоспного двору ОСОБА_8 на підставі свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого Тернопільською районною радою 22 лютого 1988 року та записано в реєстрову книгу № 3 за реєстровим № 682 (а.с. 189, 220). 
Згідно інформаційної довідки про технічний стан нерухомого майна Тернопільського районного госпрозрахункового бюро технічної інвентаризації № 1723 від 26 грудня 2019 року, на обліку бюро спірне будинковолодіння обліковується за: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 ,
ОСОБА_12 , ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_13 , ОСОБА_6 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_21 (а.с. 187, 221).
Відповідно до довідки Тернопільського районного бюро технічної інвентаризації № 1724 від 26 грудня 2019 року житловий будинок (будинковолодіння) на АДРЕСА_1 вартість будівель і споруд становить 620 087 грн (а.с. 50).
Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 94/02-31 від 22 квітня 2024 року, постановленою приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу
Кравець Т.В., відмовлено у вчиненні нотаріальної дії – видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на ім`я його сина ОСОБА_1 – відмовлено, у зв`язку з розбіжностями щодо кількості членів колгоспного двору (а.с. 42, 43, 222, 223).
Згідно з довідкою Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області № 742 від 07 червня 2024 року, ОСОБА_8 був зареєстрований і проживав
на АДРЕСА_1 . Помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день смерті разом з ним були зареєстровані: ОСОБА_1 – син, ІНФОРМАЦІЯ_12 , ОСОБА_1 – син, ІНФОРМАЦІЯ_13 , ОСОБА_4 – внук,
ІНФОРМАЦІЯ_14 , ОСОБА_30 – внучка, ІНФОРМАЦІЯ_17 ,
ОСОБА_8 – внук, ІНФОРМАЦІЯ_16 , ОСОБА_4 – невістка, ІНФОРМАЦІЯ_15 (а.с. 45).
Відповідно до довідок Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області № 743 від 07 червня 2024 року та № 1481 від 29 жовтня 2024 року,
ОСОБА_9 була зареєстрована і проживала за АДРЕСА_1 . Померла ІНФОРМАЦІЯ_5 . На день її смерті разом з нею були зареєстровані: ОСОБА_8 – чоловік, ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_1 – син,
ІНФОРМАЦІЯ_12 , ОСОБА_1 – син, ІНФОРМАЦІЯ_13 ,
ОСОБА_4 – внук, ІНФОРМАЦІЯ_14 , ОСОБА_31 – внучка, 
ІНФОРМАЦІЯ_18 (а.с. 46, 184). 
Як зазначено у довідці Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області № 744 від 07 червня 2024 року, ОСОБА_8 був зареєстрований і проживав за адресою АДРЕСА_1 . Помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Станом на 15 квітня 1991 року двір, суспільна група господарства – колгоспний. Членами двору були: 1) ОСОБА_8 – голова двору, 1934 року народження,
2) ОСОБА_9 – дружина, 1939 року народження, 3) ОСОБА_11 – син, 1960 року народження,
4) ОСОБА_12 – син, 1961 року народження, 5) ОСОБА_1 – син, ІНФОРМАЦІЯ_12 , 6) ОСОБА_1 – син, ІНФОРМАЦІЯ_13 , 7) ОСОБА_13 – внучка, 1985 року народження, 8) ОСОБА_6 – внучка, 1986 року народження, 9) ОСОБА_14 – внучка, 1989 року народження, 10) ОСОБА_4 – внук, ІНФОРМАЦІЯ_14 , 11) ОСОБА_15 – внучка,
ІНФОРМАЦІЯ_18 (а.с. 47).
Згідно з довідкою Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області № 803 від 19 червня 2024 року, ОСОБА_12 був зареєстрований на 
АДРЕСА_1 , та вибув 01 січня 1993 року (а.с. 48).
Відповідно до довідки Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області № 804 від 19 червня 2024 року, ОСОБА_11 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та вибув 01 квітня 1994 року (а.с. 49).
18 листопада 2024 року ОСОБА_1 подав заяву до приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Кравець Т.В. про прийняття спадщини після смерті матері
ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 . На день смерті залишилось спадкове майно: житловий будинок на АДРЕСА_1 , на яке в його користь складено заповіт, посвідчений Першою Тернопільською державною нотаріальною конторою 22 лютого 2000 року за реєстровим № 2-372. Спадкоємцем, який має право на обов`язкову частку згідно статті 1241 ЦК України є непрацездатний за віком чоловік померлої – ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ), спадкова справа № 105/2024, заява № 289 (а.с. 167).
Згідно з витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 79191040 від 18 листопада
2024 року, була заведена спадкова справа № 73306219, номер у нотаріуса 105/2024 після смерті ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 178).
Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 244/02-31 від 18 листопада
2024 року, постановленою приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Кравець Т.В., відмовлено у вчиненні нотаріальної дії – видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірний житловий будинок після смерті ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 на ім`я її сина ОСОБА_2 , у зв`язку з розбіжностями щодо кількості членів колгоспного двору (а.с. 44, 190).
2. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.
2.1. В Україні визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частини перша та друга статті 8 Конституції України).
Конституцією України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом (частина перша статті 55). Частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод (пункт 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року № 9-зп).
Відповідно до частини третьої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення; у передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави; суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. 
Частиною першою статті 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. 
Статтею 10 ЦПК України закріплено: суд при розгляді справи керується принципом верховенства права (частина перша); суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (частина друга); суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (частина четверта); забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини (частина десята).
Способи захисту у цих спірних правовідносинах визначені Цивільним кодексом України (далі – ЦК України). Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу.
2.2. Частиною першою статті 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. 
Конституційний Суд України зазначив, що в приписові частини першої статті 41 Конституції України визначено тріаду правомочностей власника: володіння, користування, розпорядження, які він здійснює щодо певного майна, що йому належить на тій чи тій юридичній підставі, тому в розумінні цього припису власність, якою кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися, стосується майна. Відповідно, конституційний імператив щодо непорушності права приватної власності скеровано насамперед на убезпечення власника від протиправного втручання в здійснення ним своїх прав щодо володіння, користування та розпорядження належним йому майном вільно та на власний розсуд. (абзац одинадцятий пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 червня 2022 року
№ 6-р(ІІ)/2022).
У статті 41 Основного Закону України також вказано: право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (частина друга); ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним (частина четверта); використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі (частина сьома).
Головним обов`язком держави у сфері відносин власності є забезпечення захисту прав усіх суб`єктів права власності. Одним із механізмів забезпечення такого захисту є законодавче врегулювання, у межах якого чітко та вичерпно встановлено, зокрема, підстави виникнення, припинення права власності, випадки правомірного обмеження права власності, підстави і порядок здійснення такого обмеження (абзац десятий пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 червня 2022 року № 6-р(ІІ)/2022).
Наведені приписи основоположного акта держави знаходять свій розвиток насамперед у нормах цивільного законодавства. 
Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. 
Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
2.3. Особливості правовідносин, що склалися у цій справі, пов`язані, насамперед, з тим, що юридичний спір існує стосовно майна, право власності на яке сформувалося у період дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі – ЦК 1963 року) з-поміж членів колгоспного двору.
2.3.1. Згідно з пунктом 4 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.
Питання спільної власності було унормовано Главою 11 ЦК 1963 року. Так, відповідно до статті 112 ЦК 1963 року майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам (частина перша); розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність) (частина друга).
ЦК 1963 року визначав особливості права власності майна колгоспного двору. Зокрема, у статті 120 ЦК 1963 року було вказано, що майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Крім того, колгоспному дворові належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти. 
Згідно зі статтею 123 ЦК 1963 року частка члена колгоспного двору в майні двору визначалась: 1) при виході його з складу двору без утворення нового двору (виділ); 2) при утворенні з одного двору двох і більше дворів (поділ); 3) при зверненні стягнення по особистих зобов`язаннях члена двору. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Частку працездатного члена двору в майні двору може бути зменшено або у її виділенні зовсім відмовлено в зв`язку з недовгочасним його перебуванням у складі двору або незначною участю своєю працею чи коштами в господарстві двору. 
Пунктом 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР
від 31 жовтня 1975 року № 45/5, було передбачено, що як виняток з правил, зазначених у
пунктах 33, 48, 50 цієї Інструкції, підтвердженням належності будинку, розміру земельної ділянки, на якому він розташований, страхової оцінки будинку, відсутності заборгованості по податках та страхових платежах, а також відсутності заборони відчуження будинку можуть служити відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих. Всі ці дані можуть бути зазначені в одній загальній довідці.
Судом встановлено, що спірне будинковолодіння станом на 15 квітня 1991 року належало до суспільної групи господарств колгоспний двір, членами якого були: ОСОБА_8 – голова двору, 1934 року народження, 2) ОСОБА_9 – дружина, 1939 року народження, 3) ОСОБА_11 – син,
1960 року народження, 4) ОСОБА_12 – син, 1961 року народження, 5) ОСОБА_1 – син,
ІНФОРМАЦІЯ_12 , 6) ОСОБА_1 – син, ІНФОРМАЦІЯ_13 ,
7) ОСОБА_13 – внучка, 1985 року народження, 8) ОСОБА_6 – внучка, 1986 року народження, 9) ОСОБА_14 – внучка, 1989 року народження, 10) ОСОБА_4 – внук, ІНФОРМАЦІЯ_14 , 11) ОСОБА_15 – внучка, ІНФОРМАЦІЯ_18 . При цьому суд бере до уваги надану довідку, якою зафіксовано членів колгоспного двору саме на 15 квітня 1991 року 
Такий висновок суду підтверджують досліджені докази, зокрема довідка Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області № 744 від 07 червня 2024 року.
Відтак, ураховуючи приписи законодавства, яке унормовувало особливості права власності членів колгоспного двору, кожен з членів спірного об`єкта нерухомого майна набув право власності у розмірі 1/11 частини будинку.
Відповідно до матеріалів справи, позивачі набули право власності на цей об`єкт нерухомого майна у відповідній частці, утім не зареєстрували його у порядку, встановленому законодавством. 
2.3.2. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, що посвідчує його право власності.
Відповідно до абзацу 3 частини другої статті 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
У частині другій статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-IV (далі – Закон № 1952) вказано, що речові права на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають, змінюються та припиняються з моменту такої реєстрації. Частиною третьою цієї статті передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.
Встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно.
Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди, на час завершення спорудження будинку, регулювалася Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року (втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу № 56 від 13 грудня 1995 року; далі – Інструкція), та Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 07 лютого 2002 року
(далі – Тимчасове положення). 
У пункті 4 Інструкції було зазначено, що реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міського типу, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності. Будинки, що підлягають реєстрації, повинні бути закінчені будівництвом і прийняті в експлуатацію за актом, затвердженим виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих.
Згідно з пунктом 1.6 Тимчасового положення державній реєстрації підлягає право власності на закінчене будівництвом нерухоме майно, яке прийняте в експлуатацію у встановленому законодавством порядку. Державна реєстрація права користування (сервітуту) на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках; права користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; довірчого управління нерухомим майном проводиться після державної реєстрації права власності на таке майно. 
Державна реєстрація прав проводиться реєстратором БТІ за наявності матеріалів технічної інвентаризації, підготовлених тим БТІ, реєстратор якого проводить державну реєстрацію прав на цей об`єкт (пункт 1.7 Тимчасового положення).
Відповідно до розділу ІІІ Інструкції про порядок оформлення права власності на будинок або домоволодіння при відсутності правовстановлюючих документів реєстрація здійснюється, зокрема, у випадках включення в міську (селищну) смугу сільських населених пунктів або у випадках їх перетворення в міста або селища міського типу при наявності погосподарських книг сільської Ради депутатів трудящих бюро технічної інвентаризації складає списки будинків та домоволодінь, які належать громадянам або колгоспним дворам; окремо складаються списки на будинки та домоволодіння, належні державним, кооперативним та громадським установам, підприємствам і організаціям – на підставі рішення виконкому місцевої Ради депутатів трудящих про оформлення права власності на будинок (домоволодіння) власникові видається свідоцтво про це або реєстраційне посвідчення (пункт 20 Інструкції). 
Відповідно до пункту 6 Інструкції не підлягали реєстрації будинки та домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Тобто, якщо будинок було побудовано в сільській місцевості, він не підлягав державній реєстрації та на нього не виготовлялась документація про право власності.
Тож зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом № 1952.
Статтею 31 Закону № 1952 встановлено, що для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: 1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений – сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою;
2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав.
Листом Міністерства юстиції № 8.4-35//18/1 від 23 лютого 2016 року, щодо державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, збудовані до 05 серпня 1992 року, надано роз`яснення, що єдиним документом, який засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації.
Судом встановлено, що у справі мають місце обставини, передбачені статтею 392 ЦК України, оскільки позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , будучи власниками 1/11 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , не можуть зареєструвати право власності у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу, внаслідок чого порушуються їх права як власників, що підлягають захисту в судовому порядку. 
За цих обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачів ОСОБА_1 ,
ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання за ними права власності на 1/11 частину спірного домоволодіння, як за членами колгоспного двору у означеній частці є обґрунтованими та доведеними належними й допустимими доказами. 
2.4. В аспекті розв`язання позовних вимог щодо визнання права власності в порядку спадкування, суд виходить з нижченаведеного.
Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України). Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Відповідно до статті 1220 ЦК України внаслідок смерті особи або оголошення її померлою відкривається її спадщина.
За частиною першою статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Статтею 1258 ЦК України визначено: спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (частина перша); кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (частина друга).
Згідно зі статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах – до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.
Відповідно до статей 25, 30, 346 ЦК України, листа Міністерства юстиції України
від 21 лютого 2005 року № 19-32/319 у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилась і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.
Таким чином, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом № 1952, спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав. 
Згідно з пунктом 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5, суди повинні мати на увазі, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно. Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об`єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об`єкт нерухомого майна.
Відповідно до підпункту 4.18 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.
Згідно з підпунктом 4.17 пункту 4 глави 10 розділу ІІ вказаного Порядку за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, дане питання вирішується в судовому порядку.
Відповідно до пункту 66 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, для державної реєстрації права власності на підставі заяви спадкоємця подаються документи, необхідні для відповідної реєстрації, передбачені статтею 27 Закону № 1952 та цим Порядком, що підтверджують набуття спадкодавцем права власності на майно, витяг із Спадкового реєстру про наявність заведеної спадкової справи та документ, що містить відомості про склад спадкоємців, виданий нотаріусом чи уповноваженою на це посадовою особою органу місцевого самоврядування, якими заведено відповідну спадкову справу.
Згідно з положеннями пункту 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Відповідно до роз`яснень, наведених у пункті 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.
Зважаючи на відмову нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину, іншого способу, крім звернення до суду за захистом порушеного права у позивача немає, тому, відповідно до статті 16 ЦК України, стороною обрано належний спосіб захисту свого порушеного права.
За встановлених обставин, суд констатує, що спадкодавці ОСОБА_8 та ОСОБА_9 набули право власності на спірний житловий будинок, однак не зареєстрували своє право власності на нього.
Враховуючи те, що право власності спадкодавців доведено наведеними вище обставинами та доказами, позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_1 є єдиними спадкоємцями за заповітом, які звернулися із заявами про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_8 , який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 , та матері ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , на вказане майно, прийняли спадщину, але отримати свідоцтва про право на спадщину не змогли через відсутність правовстановлюючого документу за спадкодавцями на спірне майно, вимоги позовної заяви у цій частині також є підставовими. 
ІІІ. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви
3.1. Враховуючи наведене вище, ураховуючи, що позивачі були членами колгоспного двору станом на 15 квітня 1991 року та кожен мав 1/11 частки спірного будинковолодіння, а
ОСОБА_1 та ОСОБА_1 прийняли спадщину в установленому законом порядку, але отримати свідоцтва про право на спадщину в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок у нотаріальній конторі не можуть, їх право підлягає захисту, а позовні вимоги задоволенню.
3.2. Щодо розподілу судових витрат
Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову – на відповідача.
Розподіляючи судові витрати у виді судового збору, суд керується частиною дев`ятою статті 141 ЦПК України, яка передбачає, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Оскільки спір виник не з протиправних дій відповідачів, судові витрати покладаються на позивачів.
Таким чином, судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції слід покласти на ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в межах ними понесених.
Керуючись статтями 2, 4, 12, 13, 19, 76 – 79, 81, 89, 141, 258 – 268, 273 – 274, 352 – 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в інтересах яких діє адвокат Ходюк Катерина Миколаївна, до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області про визнання права власності – задовольнити.
2. Визнати за  ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_11 ) право власності на 21/110 житлового будинку з надвірними спорудами, загальною площею 158,3 кв.м., житловою площею 78,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з яких: а) 1/11 частина, як частка члена колгоспного двору; б) 1/10 частина, як спадкоємця за заповітом після смерті батька ОСОБА_8 .
3. Визнати за  ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_12 ) право власності на 19/110 житлового будинку з надвірними спорудами, загальною площею 158,3 кв.м., житловою площею 78,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з яких: а) 1/11 частина, як частка члена колгоспного двору; б) 9/110 частина, як спадкоємця за заповітом після смерті матері ОСОБА_9 .
4. Визнати за  ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_13 ) право власності на 1/11 частину житлового будинку з надвірними спорудами, загальною площею 158,3 кв.м., житловою площею 78,5 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , як частка члена колишнього колгоспного двору. 
5. Визнати за  ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_14 ) право власності
на 1/11 частину житлового будинку з надвірними спорудами, загальною площею 158,3 кв.м., житловою площею 78,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , як частка члена колишнього колгоспного двору.
6. Судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції слід покласти на ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у межах ним понесених.
7. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.
8. У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
9. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного рішення суду.
10. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення виготовлено 28 квітня 2026 року.

Відомості про учасників справи:
Позивачі:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , РНОКПП: НОМЕР_11 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 .
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , РНОКПП: НОМЕР_12 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_18 , РНОКПП: НОМЕР_13 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_3 .
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_14 , РНОКПП: НОМЕР_14 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .
Відповідачі:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_19 , РНОКПП: НОМЕР_15 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_4 .
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_20 , РНОКПП: НОМЕР_16 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_5 .
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_21 , РНОКПП: НОМЕР_17 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_6 .
Великогаївська сільська рада Тернопільського району Тернопільської області, адреса місцезнаходження: вул. Галицька, 47, с. Великі Гаї, Тернопільський район, Тернопільська область, код ЄДРПОУ: 04394875.

Головуючий суддя    	Т. І. Якімець