УХВАЛА

30 квітня 2026 року 
м. Київ

cправа № 922/3646/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Булгакової І. В. (головуючої), Власова Ю.Л. та Малашенкової Т.М.,
розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтеграл Сістемс" (далі - Товариство)
на рішення Господарського суду Харківської області від 12.01.2026 та 
постанову Східного апеляційного господарського суду від 24.03.2026
за позовом Акціонерного товариство "Комерційний банк "Глобус"
до: 1) Товариства;
2)  ОСОБА_1 
про солідарне стягнення 831 379,81 грн,

ВСТАНОВИВ:
Товариство 14.04.2026 (через систему "Електронний суд") звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 12.01.2026 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 24.03.2026, а матеріали справи № 922/3646/25 передати до Господарського суду Харківської області для розгляду справи в межах справи про банкрутство.
Також у касаційній скарзі Товариство заявило клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень у цій справі.
Перевіривши матеріали поданої касаційної скарги, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з огляду на таке.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України; Кодекс) суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. Аналогічне положення закріплено і у частині першій статті 17 ГПК України.
Згідно з частиною сьомою статті 12 ГПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Позов у цій справі було подано у 2025 році, в якому відповідно до приписів статті 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2025" прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 1 січня 2025 року був визначений у розмірі 3 028,00 грн. 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 163 ГПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.
Предметом позову у цій справі є стягнення 831 379,81 грн, з яких: 804 577,32 грн прострочена заборгованість по кредиту; 3 835,52 прострочена заборгованість за нарахованими процентами; 22 916,82 грн пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 50,15 грн пеня за несвоєчасну сплату процентів, а отже, з огляду на наведені норми, ціна позову у цій справі не перевищує п`ятисот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 514 000 грн).
Так, Господарський суд Харківської області згідно з рішенням від 12.01.2026, яке залишене без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 24.03.2026 у цій справі, позов задовольнив частково; стягнув солідарно з Товариства та ОСОБА_1 за договором про надання овердрафту за поточним рахунком №744/ЮКО-24 від 10.09.2024 прострочену заборгованість по кредиту у розмірі 804 577,32 грн, прострочену заборгованість за нарахованими процентами у розмірі 3835,52 грн, а також судові витрати у розмірі 12 126,19 грн; у задоволенні вимог в частині стягнення пені за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 22 916,82 грн та пені за несвоєчасну сплату процентів у розмірі 50,15 грн відмовив.
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у підпунктах "а", "б", "в" та "г" цієї ж норми. 
При цьому тягар доказування наявності підстав, передбачених згаданими підпунктами пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України, покладається на скаржника. 
Однак зі змісту оскаржуваних судових рішень у цій справі наявності таких випадків Судом не вбачається, а скаржником у касаційній скарзі не наведено обґрунтувань, які можуть бути визнані такими, що підпадають під дію пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України.
З урахуванням зазначеного суд касаційної інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства на рішення Господарського суду Харківської області від 12.01.2026 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 24.03.2026 у цій справі на підставі пункту 1 частини першої статті 293 ГПК України, оскільки вона подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись частиною п`ятою статті 12, статтею 234, пунктом 2 частини третьої статті 287, статтею 293 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтеграл Сістемс" на рішення Господарського суду Харківської області від 12.01.2026 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 24.03.2026 у справі № 922/3646/25. 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає. 
Суддя І. Булгакова
Суддя Ю. Власов 
Суддя Т. Малашенкова