Справа № 930/1019/25
Провадження №2/930/122/26

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.04.2026 року  м.Немирів 

Немирівський районий суд Вінницької області в складі:
головуючої судді Войницької Т.Є.,
за участі секретаря судового засідання Вакар Г.І.,
представника позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Немирові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом, 

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до Немирівського районного суду Вінницької області з позовом до Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом.
Позов обґрунтований тим, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 померла матір позивачів ОСОБА_4 , яка постійно проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_1 (колишня АДРЕСА_2 .
Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, до складу якої входить, зокрема, 1/2 частка житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_3 , та земельна ділянка площею 3,2537 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Обідненської сільської ради Немирівського району Вінницької області, яка належить спадкодавиці на праві власності на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ВН № 041382 від 21.12.2005 р. за реєстровим №010580000111.
За життя ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений 18.02.2005 року секретарем Обідненської сільської ради Немирівського району Вінницької області за р.№24, яким зробила таке заповітне розпорядження: «половину житлового будинку; що знаходиться в АДРЕСА_2 » заповіла своїй дочці - ОСОБА_2 ; «земельний сертифікат /пай/ розміром 4 /чотири/ умовних кадастрових гектари загальною вартістю шістнадцять тисяч вісімдесят шість гривень та майновий пай на суму 6980 грн. (шість тисяч дев`ятсот вісімдесят гривень), які перебувають у колективній власності СТОВ «Прогрес» с. Обідне», заповіла своїй дочці - ОСОБА_5 .
Спадкоємцями, які прийняли спадщину за заповітом, складеним ОСОБА_4 , посвідченим 18 лютого 2005 року секретарем Обідненської сільської ради Немирівського району Вінницької області за р.№24, є діти померлої - дочка ОСОБА_2 та дочка ОСОБА_3 .
Дещо раніше, ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер батько позивачів, ОСОБА_6 (чоловік спадкодавиці).
Інших спадкоємців за законом чи за заповітом немає.
Немирівською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа до майна померлої ОСОБА_4 .
У травні 2024 року позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , звернулись до Немирівської державної нотаріальної контори із заявами про видачу їм свідоцтв про право на спадщину за заповітом після смерті матері ОСОБА_4 на спадкове майно, а саме: на 1/2 частку житлового будинку в АДРЕСА_1 , яка належала спадкодавиці, та на земельну ділянку площею 3,2537 га належну ОСОБА_4 на праві власності на підставі Державного акта ВН № 041382 від 21.12.2005 р.
Однак, отримали відмову нотаріуса.
Постановою Немирівської державної нотаріальної контори № 606/02-31 від 04.05.2024 відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/4 частку житлового будинку в АДРЕСА_1 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .
Мотиви відмови в тому, що зазначене формулювання у заповіті від 18 лютого 2005 року за р.№24, яким ОСОБА_4 заповіла своїй доньці ОСОБА_2 «половину житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_2 » - не дає можливості однозначно трактувати зміст заповіту. Оскільки житловий будинок в АДРЕСА_4 згідно Свідоцтва АДРЕСА_5 про право особистої власності на домоволодіння, виданого 19.01.1990 р. Обідненською сільською радою, належить колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_6 ; Згідно довідки Степанівського старостинського округу №64/02-3/28/24 від 25.03.2024 року, склад колгоспного двору житлового будинку в АДРЕСА_1 , станом на 15 квітня 1991 року: ОСОБА_6 - голова двору та ОСОБА_4 ; Згідно довідки №122 виданої 21.03.2024 КП «Немирівське бюро технічної інвентаризації, станом на 01.01.2013 року, житловий будинок з господарськими будівлями в АДРЕСА_1 (колишня адреса АДРЕСА_2 , зареєстрований за ОСОБА_6 .
Постановою Немирівської державної нотаріальної контори № 607/02-31 від 04.05.2024 відмовлено ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 3,2537 га, розташовану на території Обідненської сільської ради Немирівського району Вінницької області, належну ОСОБА_4 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Нотаріус мотивувала свою відмову тим, що «Земельна ділянка площею 3,2537 га, розташована на території Обідненської сілської ради Немирівського району Вінницької області, що належала ОСОБА_4 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 не була заповідана», оскільки згідно заповіту посвідченого 18.02.2005 р. секретарем Обідненської сільської ради «Драбович Єфросинія Венедиктівна заповіла «земельний сертифікат /пай/розміром 4 /чотири/умовних кадастрових гектари загальною вартістю шістнадцять тисяч вісімдесят шість гривень та майновий пай на суму 6980 грн. (шість тисяч дев 'ятсот вісімдесят гривень), які перебувають у колективній власності СТОВ «Прогрес» с. Обідне», заповіла своїй дочці - ОСОБА_5 ». Крім того, нотаріусом звернуто увагу на те, що « ОСОБА_5 12 лютого 1978 року уклала шлюб з ОСОБА_7 та змінила прізвище на « ОСОБА_8 ». Тобто, станом на день посвідчення заповіту прізвище спадкоємиці було « ОСОБА_8 », а не « ОСОБА_9 », як зазначено в заповіті», складеному 18.02.2005 від імені ОСОБА_4 .
У зв`язку з відмовою нотаріуса, позивачі позбавлені можливості оформити свої спадкові права на вищезазначене спадкове майно нотаріально, тому змушені звернутись до суду з даним позовом.
Також, зазначила, що відповідно до довідки виданої Степанівським старостинським округом Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області № 64/02-3/28/24 від 25.03.2024, згідно записів погосподарської книги № 4 особовий рахунок № НОМЕР_1 за 1991-1996 рр., житловий судинок в АДРЕСА_1 відносився до суспільної групи колгоспників.
Станом на 15 квітня 1991 року (день набрання чинності ЗУ «Про власність») склад двору слідуючий: 1) Голова двору - ОСОБА_6 , 1933 р.н., який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ; 2) Дружина - ОСОБА_4 , 1935 р.н., яка померла .0.09.2021 р.
Отже, житловий будинок відносився до суспільної групи господарств - колгоспний двір. ОСОБА_6 , як голова колгоспного двору, та ОСОБА_10 , як член цього двору, мали право по 1/2 частині кожен на житловий будинок в майні колгоспного двору на підставі статей 120, 123 ЦК УРСР.
Отже, ОСОБА_4 , будучи членом колгоспного двору, мала у власності 1/2 частки житлового будинку в АДРЕСА_1 ( АДРЕСА_2 ).
Позивачі вважають, що так як їхня матір за життя правомірно набула право власності на 1/2 частину житлового будинку, до ОСОБА_2 , як її спадкоємиці переходить в порядку спадкування за заповітом 1/2 частка цього житлового будинку.
Крім того, інша 1/2 частка цього житлового будинку належить позивачу ОСОБА_2 на праві власності на підставі рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 15.09.2016 у справі №140/1807/16-ц, яку вона успадкувала після смерті : батька ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Також, позивачі зазначили, що за життя їхня матір ОСОБА_4 , була членом КСП «Прогрес» с. бідне Немирівського району Вінницької області, якому 10.01.1994 року був виданий державний акт на право колективної власності на землю серії ВН 002 зареєстрований в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №2.
ОСОБА_4 була включена до списку громадян-членів КСП «Прогрес» с. Обідне, які мають право на земельну частку (пай), що додається до державного акта на право колективної власності на землю КСП «Прогрес» с. Обідне Немирівського району Вінницької області.
У 1997 році на ім`я ОСОБА_4 Немирівською районною державною адміністрацією Вінницької області був виданий сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ВН №0278470 площею 4,00 в умовних кадастрових гектарах, який зареєстрований 17.07.1997 р. за №396. Факт отримання спадкодавцем сертифікату засвідчено її підписом у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) у відповідній графі для проставлення підпису власниками сертифікатів.
Тобто, на момент складення 18 лютого 2005 року ОСОБА_4 заповіту і на момент посвідчення 18.02.2005 цього заповіту Обідненською сільською радою, ОСОБА_4 , було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) розміром 4,00 в умовних кадастрових гектарах, яка перебувала у колективній власності КСП «Прогрес» с. Обідне Немирівського району Вінницької області.
21 грудня 2005 року на ім`я ОСОБА_4 Немирівською районною державною адміністрацією Вінницької області був виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ВН №041382, зареєстрований 21.12.2005 за №010580000111 в Книзі реєстрації державних актів на право власності на земельні ділянки, на земельну ділянку площею 3,2537 га, кадастровий номер:0523086000:01:001:0202, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Обідненської сільської ради Немирівського району Вінницької області, - взамін вищезазначеного сертифіката на право на земельну частку (пай) розміром 4,00 в умовних кадастрових гектарах серії ВН №0278470 від 17.07.1997 р.№ 396. Факт отримання державного акта засвідчено підписом моєї матері у вищезгаданій Книзі у відповідній графі для проставлення підпису власниками державних актів.
Дані факти підтверджуються листом Відділу №2 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгео кадастр у у Вінницькій області №138 від 06.03.2025 р., у відповідь на адвокатський запит.
Позивачі вважають, що за змістом заповітне розпорядження спадкодавиці було спрямоване на те, щоб заповісти ОСОБА_3 , своїй дочці, земельну ділянку, на яку ОСОБА_4 на момент складання заповіту мала право, яке було посвідчено земельним сертифікатом.
Відповідно до п. 17 розділу X Перехідних положень Земельного кодексу України (в редакції від 11.01.2005 року), сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.
Відповідно до статей 177, 181, 182 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки. Право власності на земельні ділянки як нерухому річ підлягає державній реєстрації.
Згідно зі статтями 11, 328 ЦК України, статті 81 Земельного кодексу України (в редакції Закону України від 11.01.2005 року та від 01.01.2006 року) право власності на земельну ділянку громадяни України набувають на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).
Відповідно до частини першої ст. 126 ЗК України (в редакції Закону України 11.01.2005 року та від 01.01.2006 року) право власності на земельну ділянку посвідчується державними актами.
Таким чином, право власності на земельну ділянку виникає на підставі правопороджуючих фактів (правочинів, адміністративних актів тощо), а посвідчується таке право державними актами. Як наслідок, до спадщини входять не документи, що посвідчують право, зокрема державні акти про право власності на земельну ділянку, а права на саму земельну ділянку як об`єкт цивільних прав. Відсутність у заповіті прямого посилання на земельну ділянку площею 3,2537 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва не відміняє дійсної волі заповідача ОСОБА_4 щодо настання реальних наслідків вчиненого нею правочину, що в разі її смерті її дочка ОСОБА_3 (прізвище до реєстрації шлюбу ОСОБА_9 ) успадкує земельну ділянку площею 3,2537 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в межах території Обідненської сільської ради Немирівського району Вінницької області.
За своїм змістом, на думку позивачів, намір (волевиявлення) спадкодавиці був спрямований на те, щоб залишити своїй дочці ОСОБА_3 у спадок земельну ділянку площею 3,2537 га, кадастровий номер: 0523086000:01:001:0202, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на яку у заповідача на момент складення заповіту було право, посвідчене сертифікатом на право на земельну частку (пай). (Правовий висновок сформульований у постанові Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі №467/356/19, провадження №61-8685св20).
Разом з тим, при огляді заповіту від 18.02.2005 року, складеного ОСОБА_4 , нотаріус звернув увагу на те, що 12.02.1978 року ОСОБА_5 уклала шлюб з ОСОБА_7 та змінила прізвище на « ОСОБА_8 ». Тобто, «станом на день посвідчення заповіту прізвище спадкоємиці було « ОСОБА_8 », а не « ОСОБА_9 », як зазначено в заповіті, посвідченому 18 лютого 2005 року секретарем Обідненської сільської ради Немирівського району Вінницької області за р.№24 від імені ОСОБА_4 »
ОСОБА_3 , не відомо, чому при складанні заповіту її матір помилково вказала її дошлюбне прізвище « ОСОБА_9 », замість правильного « ОСОБА_8 ». Припускають, що це можливо через те, що на момент посвідчення заповіту матір знала про те, що вона розлучилась зі своїм чоловіком ОСОБА_7 . Однак, їй не було достеменно відомо, що після розірвання нашого шлюбу вона не змінювала прізвища « ОСОБА_8 » на своє дошлюбне прізвище « ОСОБА_9 ». Тому заповідач ОСОБА_4 вважала, що буде правильним зазначити у заповіті прізвище до реєстрації шлюбу - « ОСОБА_9 ».
Також, позивачі зазначають про те, що спадкодавець ОСОБА_4 заповіла земельний сертифікат /пай/ розміром 4 /чотири/ умовних кадастрових гектарів та майновий пай, які перебувають у колективній власності СТОВ «Прогрес» с. Обідне», саме своїй дочці - ОСОБА_5 , тобто ОСОБА_3 .
Таким чином, у зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_4 матері ОСОБА_4 , не можуть вноситись будь-які зміни до складеного нею за життя заповіту від 18.02.2005 р. Тому необхідно встановити факт, що заповіт складений від імені ОСОБА_4 посвідчений 18 лютого 2005 року секретарем Обідненської сільської ради за р.№24, в тій частині де ОСОБА_4 заповіла «зе.мельнмй сертифікат пай/ розміром 4 /чотири/ умовних кадастрових гектарів загальною вартістю шістнадцять тисяч вісімдесят шість гривень та майновий пай на суму 6980 грн. (шість тисяч девяятсот вісімдесят гривень), які перебувають у колективній власності СТОВ «Прогрес» с. Обідне заповіла своїй дочці - ОСОБА_5 », дійсно складений на ОСОБА_3 .
Встановлення даного факту має для позивача ОСОБА_3 юридичне значення, тому що надає їй можливість реалізувати її спадкові права та оформити спадщину на земельну ділянку площею 3,2537 га, кадастровий номер: 0523086000:01:001:0202, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належну ОСОБА_4 на підставі державного акту ВН №041382.
Оскільки позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є спадкоємцями за заповітом після смерті матері ОСОБА_4 , такими, що прийняли спадщину, але отримати свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищезазначене спадкове майно в нотаріальній конторі не змогли, у зв`язку з відмовою нотаріуса, у зв`язку з цим звернулися до суду з даним позовом.
Ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 05.05.2025 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.
Ухвалою суду від 21.05.2025 відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі та призначено підготовче засідання.
Ухвалою суду 18.06.2025 витребувано у державного нотаріуса Немирівської державної нотаріальної контори Вінницької області Кнап Л.П. копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Ухвалою суду від 17.10.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
У судовому засіданні представник позивачів - адвокат Ускова С.Е. позов підтримала, просила його задовольнити з наведених у ньому підстав.
Представник Вороновицької селищної ради Вінницького району судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна заява представника відповідача про розгляд справи у його відсутність, при вирішенні справи покладався на розсуд суду.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснила, що з ОСОБА_2 знайомі, оскільки проживають в одному селі. У 2005 році працювала секретарем у сільські раді, посвідчувала заповіт ОСОБА_12 . Матір позивачки не знала, що коли дочка розлучилася з чоловіком, залишила його прізвище, і вказала її дівоче прізвище, а вона так і записала.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснила, що багато років працює з ОСОБА_2 , знає її родину. Сестра ОСОБА_2 – ОСОБА_5 змінила прізвище на « ОСОБА_8 » у зв`язку із одруженням, тобто ОСОБА_3 – рідна сестра ОСОБА_2 та дочка ОСОБА_4 . 
Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Суд, заслухавши представника позивачів та свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та надавши їм належну оцінку, встановив наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Одним із способів захисту цивільних прав, встановлених ч.2 ст. 16 ЦК України є визнання права.
Відповідно до ст. 328 ЦК України, особи вправі набути право власності на підставах, що не заборонені законом і згідно зі ст. 392 ЦК України, можуть звертатись до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності.
У постанові Верховного Суду від 18 грудня 2019 року в справі № 265/6868/16-ц (провадження № 61-34234св18) вказано, що: "у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування.
Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що згідно паспорта серії НОМЕР_2 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , народилася в с.Обідне Немирівського району Вінницької області.
Згідно витягу з реєстру територіальної громади ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 ОСОБА_14 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 в с.Обідне Немирівського району Вінницької області. Її батьками записані: батько: ОСОБА_6 , матір – ОСОБА_10 .
Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , 05.10.1993 уклали шлюб. Після укладення шлюбу їм присвоєно прізвище: « ОСОБА_16 ».
Згідно паспорта № НОМЕР_5 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , народилася в с.Обідне Немирівського району Вінницької області.
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_7 в с.Обідне Немирівського району Вінницької області. Її батьками записані: батько: ОСОБА_6 , матір – ОСОБА_10 .
Згідно витягу з Державного Реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища виконавчим комітетом Обідненської сільської ради Немирівського району Вінницької області зареєстровано шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 12.02.1978 актовий запис №4.
Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_7 25.12.2000 шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 розірвано.
Згідно свідоцтва про одруження серії НОМЕР_8 ОСОБА_6 , 1933 р.н., та ОСОБА_17 , 1935 р.н., одружилися 15.05.1959. Після реєстрації шлюбу їм присвоєно прізвище: « ОСОБА_9 ».
Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_9 ІНФОРМАЦІЯ_8 помер ОСОБА_6 .
Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_10 ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_4 .
Після її смерті залишилося спадкове майно.
За життя ОСОБА_4 18.02.2005 склала заповідальне розпорядження, згідно якого, на випадок її смерті половину житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_2 заповіла своїй дочці - ОСОБА_2 ; земельний сертифікат (пай) розміром 4 умовних кадастрових гектари загальною вартістю 16086 грн. та майновий пай на суму 6980 грн., які перебувають у колективній власності СТОВ «ПРОГРЕС» с.Обідне, заповіла своїй дочці ОСОБА_5 .
Згідно довідки №143/02-03/28/24 від 02.06.2024, виданої Степанківським старостинським округом Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області, ОСОБА_4 , 1934 р.н., як померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , була зареєстрована та проживала до смерті за адресою: АДРЕСА_1 . На момент її смерті разом з нею проживали та були зареєстровані: дочка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зять ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , онук ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_9 .
Згідно свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння № НОМЕР_11 від 19.01.1990 житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_4 , належить колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_6 .
Відповідно до довідки №58/02-3/28/24 від 06.03.2024, виданої Степанківським старостинським округом Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області, згідно рішення 18 сесії 5 скликання Обідненської сільської ради від 12.08.2008 року «Про перейменування назв вулиць, які носять імена діячів тоталітарного режиму» було змінено назви вулиць, а саме: АДРЕСА_6 . 
Згідно довідки №57/02-3/28/24 від 06.03.2024, виданої Степанківським старостинським округом Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області, згідно рішення виконавчого комітету Обідненської сільської ради Немирівського району вінницької області від 05.08.2015 року змінено нумерацію житлового будинку по АДРЕСА_7 , та згідно рішення виконавчого комітету Обідненської сільської ради Немирівського району Вінницької області від 06.12.2016 року змінено нумерацію житлового будинку по АДРЕСА_1 на АДРЕСА_1 .
Згідно довідки №64-02-3/28/24 від 25.03.2024, виданої Степанківським старостинським округом Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області, згідно записів по господарської книги №4 особовий рахунок № НОМЕР_1 за 1991-1996 р.р., що знаходиться в АДРЕСА_1 , відноситься до суспільної групи колгоспників. Станом на 15.04.1991 року склад двору був наступним: голова двору – ОСОБА_6 , 1933 р.н., який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ; дружина – ОСОБА_4 , 1935 р.н., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Відповідно до довідки №122 від 21.03.2024, виданої КП «Немирівське бюро технічної інвентаризації», по даним архіву КП «Немирівське БТІ» станом на 01.01.2013 житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований в АДРЕСА_3 , зареєстровано за ОСОБА_6 . Тульчинським бюро технічної інвентаризації 19.01.1990 в реєстровій книзі №1 Р№45 на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_11 , виданого виконавчим комітетом Обіднянської сільської ради 19.01.1990 р.
Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 15.09.2016 за ОСОБА_2 визнано право власності в порядку спадкування за заповітом на частину житлового будинку та відповідну частку господарських будівель та споруд, за адресою: АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 в с.Обідне Немирівського району Вінницької області.
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно частина житлового будинку, розташовано за адресою: АДРЕСА_1 , на праві спільної часткової власності зареєстровано за ОСОБА_2 .
Технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , виготовлений на ОСОБА_2 .
Згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії ВН№041382 ОСОБА_4 на підставі розпорядження Немирівської районної державної адміністрації від 26.01.2005 р. за №18 є власником земельної ділянки площею 3,2537 га на території Обідненської сільської ради Немирівського району вінницької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 0523086000:01:001:0202.
Згідно відповіді №138/14-25 від 06.03.2025 відділу №2 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області державний акт на право колективної власності на землю виданий колективному сільськогосподарському підприємству «Прогрес» с.Обідне Немирівського району Вінницької області серії ВН002, зареєстрований 10 січня 1994 року в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №2. Відповідно до Додатку вищезгаданого державного акту прізвище ОСОБА_4 включено в список громадян – членів колективного сільськогосподарського підприємства «Прогрес» с.Обідне. Відповідно до книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Немирівською районною державною адміністрацією по колективному сільськогосподарському підприємству Обіднянької сільської Ради народних депутатів на ім`я ОСОБА_4 виготовлений сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0278470 площею 4,00 в умовних кадастрових гектарах, який зареєстрований 17.07.1997 року за порядковим №396. Факт отримання сертифікату засвідчено підписом у вище згаданій Книзі у відповідній графі для проставлення підпису власниками сертифікатів. Відповідно до даних Книги реєстрації державних актів на право власності на земельні ділянки на ім`я ОСОБА_4 виготовлено державний акт на право власності на земельну ділянку серії ВН №041382, який зареєстрований 21.12.2005 року за №010586000111, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Обідненської сільської ради Немирівського району Вінницької області, площею 3,2537 га. Факт отримання державного акта засвідчено підписом у вище згаданій Книзі у відповідній графі для проставлення підпису власниками державних актів.
З довідки Вороновицької селищної ради №11/02-3/27/26 встановлено, що станом на 1991 рік по домогосподарству за адресою: АДРЕСА_7 , головою колгоспного двору був ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , житловий будинок належав ОСОБА_6 .
Згідно виписки з погосподарської книги №4 на роки 1991-1995 р.р. Степанківського старостинського округу Вінницького району Вінницької області, номер об`єкта ПГО НОМЕР_12 в по господарській книзі №4, відкритий на ОСОБА_6 ,1933 р.н. Власник житлового будинку: Драбович В.В. Склад: голова двору – ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , дружина – ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_11 .
Відповідно до довідки №31/02-3/28/26 від 26.03.2026, виданої Степанківським старостинським округом Вороновицької селищної ради, згідно записів по господарської книги №4, особовий рахунок № НОМЕР_1 за 1991-1995 р.р., що знаходиться в АДРЕСА_1 відносився до суспільної групи колгоспників. Станом на 1991-1995 роки склад двору був наступним: голова двору ОСОБА_19 ,1933 р.н., який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , дружина ОСОБА_4 , 1935 р.н., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .
З матеріалів спадкової справи №39/2022, заведеної до майна ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 , встановлено, що ОСОБА_2 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 , про що свідчить відповідна заява, подана нею до Немирівської державної нотаріальної контори 09.03.2022.
Згідно довідки №3-166 від 04.03.2022, виданої виконавчим комітетом Вороновицької селищної ради, після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 та постійно проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , залишилося спадкове майно. Спадкоємцем на спадкове майно по заповіту є: дочка ОСОБА_20 та дочка ОСОБА_3 . На момент відкриття спадщини (10.09.2021) у житловому будинку, що у АДРЕСА_1 , де була зареєстрована померла гр. ОСОБА_4 , були зареєстровані: ОСОБА_2 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 
ОСОБА_3 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 , про що свідчить відповідна заява від 21.02.2022.
Постановою державного нотаріуса Немирівської державної нотаріальної контори Кнап Л.П. про відмову у вчиненні нотаріальної дії №606/02-31 від 04.05.2024 ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку житлового будинку, розташованого зха адресою: АДРЕСА_1 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 у зв`язку із тим, що у заповіті від 18.02.2005 зазначено, що ОСОБА_4 заповіла своїй доньці ОСОБА_2 «половину житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_2 », тому зазначене формулювання не дає можливості однозначно трактувати зміст заповіту, а отже частка житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , не охоплена вищезазначеним заповітом та не може бути успадкована спадкоємцями за законом в рівних частках кожним на загальних підставах. Також, відсутній документ, який підтверджує реєстрацію права власності на частку житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_4 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Постановою державного нотаріуса Немирівської державної нотаріальної контори Кнап Л.П. про відмову у вчиненні нотаріальної дії №607/02-31 від 04.05.2024 ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, площею 3,2537 га, розташовану на території Обідненської сільської ради Немирівського району Вінницької області, належну ОСОБА_4 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_4 , у зв`язку із тим, що у заповіті від 18.02.2005 зазначено, що ОСОБА_4 заповіла «земельний сертифікат/пай/ розміром 4 умовних кадастрових гектари загальною вартістю 16806 грн. та майновий пай на суму 6980 грн., які перебувають у колективній власності СТОВ «Прогрес» с.Обідне, своїй дочці – ОСОБА_5 , тобто. Земельна ділянка, площею 3,2537 га, розташована на території Обідненської сільської ради Немирівського району Вінницької області та належала ОСОБА_4 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_4 , гр. ОСОБА_3 не була заповідана. А отже, дана земельна ділянка площею 3,2537 га, розташована на території Обдіненської сільської ради Немирівського району Вінницької області, не охоплена вищезазначеним заповітом та не може бути успадкована спадкоємцями за законом в рівних частках кожним на загальних підставах. Також,гр. ОСОБА_5 12.02.1978 уклала шлюб з ОСОБА_7 та змінила прізвище на « ОСОБА_8 » та станом на день посвідчення заповіту прізвище спадкоємиці було « ОСОБА_8 », а не « ОСОБА_9 », як зазначено у заповіті.
Судом встановлено, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_4 , належить до майна колгоспного двору, головою двору якого була ОСОБА_6 .
Відповідно до ст.4 Постанови Верховної Ради України «Про ведення в дію Закону «Про власність» (885-12) загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. 
Відповідно до роз`яснень, що викладені в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 5 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.
Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР (у редакції 1963 року, що була чинною на час виникнення правовідносин), майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.
Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР (у редакції 1963 року, що була чинною на час виникнення правовідносин), розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.
Нині чинне законодавство не містить визначення поняття колгоспного двору, що регулювалося відповідними положеннями Цивільного кодексу Української РСР у редакції 1963 року, які були виключені у 1993 році (Закон України від 16 грудня 1993 року № 3718-XII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, який набрав чинності з 18 січня 1994 року).
Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_4 набули право власності на домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_4 , в рівних частках, а саме, кожний член двору набув право власності на 1/2 його частку.
Отже, сукупність зібраних у справі доказів підтверджує, що ОСОБА_4 належала на праві особистої власності 1/2 частина житлового будинку за адресою: АДРЕСА_4 , яка була змінена на АДРЕСА_1 .
Згідно з абзацом 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Частиною 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Відповідно до ч. 4 ст. 3 цього Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.
Як вбачається з копії технічного паспорту, будинок за адресою: АДРЕСА_1 , побудований у 1963 році.
Питання набуття права власності на той час регулювалося Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року №8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.
Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом.
Пунктом 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначено, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.
Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог вказаного законодавства.
Питання набуття права власності на той час регулювалося Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність 19 січня 1996 року на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5і зареєстрованим в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).
Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.
За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.
Зазначене відповідає висновку Верховного Суду викладеному у постанові від 06 березня 2018 року у справі №175/2254/15.
Крім того, по приватних житлових будинках, що збудовані до 05 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення в експлуатацію при оформленні права власності. Таким чином, за наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи (п.3.2 Листа ВССУ "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування").
Згідно з п.20 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР передбачалася реєстрація будинків і домоволодінь на підставі записів у погосподарських книгах.
Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.
Крім того, Вищій Спеціалізований Суд України у своєму листі зазначив, що при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.
Отже, за життя ОСОБА_4 належала 1/2 частка житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно роз`яснень викладених у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування, умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.
Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Статтею ст. 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
За змістом ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи,визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 1269 ЦК України одним із способів прийняття спадщини є подання спадкоємцем нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяви про її прийняття.
Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Ч.1 ст.1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Позивач ОСОБА_14 є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_4 та в установленому законом порядку прийняла спадщину, звернувшись до нотаріальної контори у строк встановлений ч.1 ст. 1270 ЦК України, а також звернулася із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку житлового будинку, однак оформити свої спадкові права в нотаріальному порядку позивач позбавлена можливості за обставин незалежних від її волі.
Відповідно до пп.4.15 п.4 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.
Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справі про спадкування» роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Пунктом 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 Про судову практику у справах про спадкування спадкоємець який позбавлений умов для одержання свідоцтва про право на спадщину у нотаріуса, має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування.
За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність порушених прав позивача ОСОБА_14 , а обраний спосіб захисту порушених прав є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, що було встановлено в ході судового розгляду, тому суд дійшов висновку, що позов в цій частині обґрунтований та підлягає задоволенню.
Також, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.
Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року "Про встановлення фактів, що мають юридичне значення" при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.
У судовому засіданні поясненнями представника позивачів, дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи та показаннями свідків, які є чіткими, послідовними, логічними і узгоджуються між собою щодо обставин, які мають значення для правильного вирішення справи і підлягають доказуванню у цьому випадку, доведений факт, що заповіт, складений від імені ОСОБА_4 від 18.02.2005, у тій частині, у якій ОСОБА_4 заповіла земельний сертифікат /пай/ розміром 4 умовних кадастрових гектари загальною вартістю шістнадцять тисяч вісімдесят шість гривень та майновий пай на суму 6980 грн., які перебувають у колективній власності СТОВ «Прогрес» с. Обідне, на ім`я своєї дочки ОСОБА_5 , дійсно складений на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_12 .
Встановлення зазначеного юридичного факту суд здійснює для забезпечення права позивача на оформлення права власності на спадкове майно.
Згідно зі статтями 11, 328 ЦК України, статті 81 Земельного кодексу України (в редакції Закону України від 11.01.2005 року та від 01.01.2006 року) право власності на земельну ділянку громадяни України набувають на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).
Відповідно до частини першої ст. 126 ЗК України (в редакції Закону України 11.01.2005 року та від 01.01.2006 року) право власності на земельну ділянку посвідчується державними актами.
Відповідно до пунктів 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України громадянам власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.
Частиною четвертою статті 263 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду від 26.02.2020 у справі №576/2742/18 (провадження №61-10712св19) зазначено, що на нинішній час, як і на час складення заповіту, загальновживаним є поняття земельного паю як земельної ділянки отриманої внаслідок розпаювання земель. При розпаюванні земельних ділянок не передбачено жодних обмежень чи заборон обміну сертифіката на земельний пай на декілька земельних ділянок з різним цільовим призначенням.
У постанові КЦС ВС від 16.02.2022 у справі №; 136/1124/19 суд дійшов до висновку, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Загальноприйнятим є використання поняття «земельний пай» не тільки як земельна ділянка, яка не виділена в натурі, а й як земельна ділянка, отримана в результаті розпаювання землі (виділення в натурі). У разі, якщо заповідач реалізував право на земельну частку (пай) та отримав державний акт на право власності на земельну ділянку, і за життя не склав нового заповіту чи не скористався правом на внесення змін до заповіту, то заповіт, у якому заповідач розпорядився правом на земельну частку (пай), не втрачає чинність на підставі частини четвертої статті 1236 Цивільного кодексу України, а визначення спадкоємців на земельну ділянку має відбуватися згідно з цим заповітом;
Враховуючи вищевказане, суд дійшов висновку, що заповідач мала намір заповісти належне їй за життя частину майна ОСОБА_3 , та відповідно вважає, що воля заповідача була спрямована саме на передання позивачці ОСОБА_3 (дівоче прізвище « ОСОБА_9 ») земельної частки (паю), належну їй на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай), яка в подальшому трансформувалася в земельну ділянку розміром 3,2537 га, кадастровий номер 0523086000:01:001:0202, розташовану на території Обідненської сільської ради Немирівського (теперішнього Вінницького) району Вінницької області, належну померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ВН № 041382 від 21.12.2005, який був виданий після посвідчення заповіту від 18.02.2005.
Суд ухвалюючи рішення, враховує необхідність тлумачити заповіт на користь волевиявлення спадкодавця у разі зміни документів, що посвідчують право на землю (земельну частку (пай), земельну ділянку), що мало місце в межах розгляду даної справи.
Позивач ОСОБА_3 є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_4 та в установленому законом порядку прийняла спадщину, звернувшись до нотаріальної контори у строк встановлений ч.1 ст. 1270 ЦК України, а також звернулася із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, площею 3,2537 га, розташовану на території Обідненської сільської ради Немирівського району Вінницької області, яка належала ОСОБА_4 , однак оформити свої спадкові права в нотаріальному порядку позивач позбавлена можливості за обставин незалежних від її волі.
За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність порушених прав позивача ОСОБА_3 , а обраний спосіб захисту порушених прав є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, що було встановлено в ході судового розгляду, тому суд дійшов висновку, що позов в цій частині обґрунтований та підлягає задоволенню.
За таких обставин, враховуючи сукупність зібраних у справі доказів, які оцінені судом на предмет їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 16, 328, 392, 1216,1217, 1218, 1223, 1261, 1269, 1270, 1297 ЦК України, ст.ст.4, 13, 200, 206, 211, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовну заяву задовольнити.
Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_13 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , право власності в порядку спадкування за заповітом на 1/2 частку житлового будинку «А» загальною площею 78,1 кв.м. в тому числі житловою площею 37,6 кв.м, з відповідною частиною господарських будівель і споруд, а саме: прибудова «А1», веранда «а», сарай «Б», сарай «б», сарай «б1», сарай «В», погріб «В/під», сарай «Г», туалет «Т», огорожа «1-3», що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на яку мала право ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Встановити юридичний факт, що заповіт складений від імені ОСОБА_4 , посвідчений 18 лютого 2005 року секретарем Обідненської сільської ради Немирівського району Вінницької області Маківчук В.М., зареєстрований в реєстрі за №24, у тій частині, у якій ОСОБА_4 заповіла земельний сертифікат /пай/ розміром 4 /чотири/ умовних кадастрових гектари загальною вартістю шістнадцять тисяч вісімдесят шість гривень та майновий пай на суму 6980 грн. (шість тисяч дев`ятсот вісімдесят гривень), які перебувають у колективній власності СТОВ «Прогрес» с. Обідне, на ім`я своєї дочки ОСОБА_5 , дійсно складений на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , РНОКПП НОМЕР_14 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_8 .
Визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_12 . РНОКПП НОМЕР_14 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_8 , право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку /площею 3,2537 га, кадастровий номер 0523086000:01:001:0202, за цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Обідненської сільської ради Немирівського району Вінницької області, яка належала ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ВН №041382 виданого 21 грудня 2005 року Немирівською райдержадміністрацією, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №010586000111.
Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення виготовлено 15.04.2026.

Суддя       Т. Є. Войницька