Справа № 752/5390/26 
Провадження № 2/752/8438/26

Р І Ш Е Н Н Я
іменем України

18 червня 2026 року Голосіївський районний суд міста Києва у складі:
головуючого судді Хоменко В.С.
при секретарі Павлюх П.В.,
розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін в приміщенні Голосіївського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
ВСТАНОВИВ:
у лютому 2026 року АТ «Таскомбанк» звернулося до суду з вказаним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за Заявою-договором № 002/11893116-SP від 04.10.2021 року, що в частині тіла кредиту та процентів станом на 02.09.2025 року становить 93 426,51 грн і понесені судові витрати.
Свої вимоги позивач мотивував тим, що 04.10.2021 року між АТ «Таскомбанк» та ОСОБА_1 підписано заяву № 891447 щодо приєднання до публічної пропозиції банку на укладення договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проекту «Sportbank», відповідно до умов якого відповідачу надано послугу кредитування рахунку та встановлено ліміт кредитування рахунку в межах максимальної суми загального ліміту кредитування для вказаного продукту, а саме надані кредитні кошти в сумі 50 000,00 грн, з процентною ставкою за користування кредитними коштами у розмірі 0,22 % річних зі строком користування 12 місяців з автоматичною пролонгацією, цільове призначення кредиту на споживчі потреби. 
Підписавши зазначену заяву, відповідач підтвердила, що приймає (акцептує) всі умови публічної пропозиції (оферти) АТ «Таскомбанк» на укладення договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проекту «Sportbank», яка розміщена разом з додатками, в т. ч., але не виключно, тарифами, довідкою про систему гарантування вкладів фізичних осіб, паспортом споживчого кредиту на сайті банку, і з якою вона ознайомлена, повністю згідна, зміст розуміє, положень якої зобов`язалася неухильно дотримуватися. 
Відповідач має поточний рахунок, який відкритий до Заяви № НОМЕР_1 з номером кредитного договору № 002/11893116-SP. 
Відповідачу надано послугу кредитування рахунку та надані кредитні кошти, однак остання не сплачує своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 02.09.2025 року становить 93 426,51 грн та складається із: заборгованості по тілу кредиту (в т. ч. прострочена) в розмірі 49 999,74 грн, і заборгованості за процентами (в т. ч. простроченими) в розмірі 43 426,77 грн.
Ухвалою від 05.03.2026 року відкрито провадження у справі з призначенням проведення розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с. 247).
Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили.
Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило.
Відповідачем відзиву на позовну заяву не подано.
Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що 02.10.2021 року ОСОБА_1 підписала із застосуванням підпису ВЦП Заяву-анкету № 891447 щодо приєднання до Публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладення договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної кратки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проекту «Sportbank».
Зі змісту довідки АТ «Таскомбанк», вбачається, що ОСОБА_1 є власником поточного рахунку у гривні № НОМЕР_2 , який відкрито до Заяви-анкети № 891447 з номером Кредитного договору № 002/11893116-SP від 04.10.2021 року, картка № НОМЕР_3 , відкритого в АТ «Таскомбанк».
З розрахунку заборгованості по кредитному договору № 002/11893116-SP від 04.10.2021 року, укладеному з позичальником ОСОБА_1 , вбачається, що станом на 02.09.2025 року за позичальником рахується заборгованість по тілу кредиту в розмірі 49 999,74 грн, і заборгованість за процентами в розмірі 43 426,77 грн, а загальна заборгованість становить 93 426,51 грн.
Як вбачається з виписки по особовим рахункам Кредитного договору № 002/11893116-SP за період з 04.10.2021 року по 02.09.2025 року по рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_2 , в ній міститься інформація про вихідний залишок в розмірі 49 999,74 грн, а також про користування кредитними коштами (операції купівлі в торгово-сервісній мережі, поповнення карткового рахунка, погашення відсотків тощо).
26.09.2025 року на адресу ОСОБА_1 направлено повідомлення-вимогу про дострокове виконання грошових зобов`язань за Кредитним договором № 002/11893116-SP від 04.10.2021 року, надавши можливість протягом 30 календарних днів добровільно погасити кредит в повному обсязі.
Однак у визначені строки зазначені вимоги не виконані.
На обґрунтування позовних вимог банк також долучив до позовної заяви копію Публічної пропозиції (оферти) АТ «Таскомбанк» на укладення Договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських послуг, фінансових та інших послуг в межах проекту «Sportbank» та розрахунок заборгованості.
Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію», на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
Згідно ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону).
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону).
Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом ч. 8 ст. 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Положеннями ст.12 цього Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
За змістом вказаних норм, позичальник за кредитним договором зобов`язаний повернути кредитодавцеві ту суму кредиту, яка була ним отримана на підставі такого договору.
Розмір зобов`язання щодо повернення суми кредиту визначається не встановленим кредитним лімітом, а сумою фактично отриманого кредиту в рамках договору.
Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». 
Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. 
Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. 
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Разом з тим, відповідно до пункту 5.6. Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Аналогічна за змістом норма закріплена у п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 року № 75.
Отже, виписка за картковим рахунком може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами.
Таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 16.09.2020 року в справі № 200/5647/18, від 25.05.2021 року в справі № 554/4300/16-ц, від 26.05.2021 року в справі № 204/2972/20, від 13.10.2021 року в справі № 209/3046/20, від 26.10.2022 року в справі № 333/5483/20 та інших.
Враховуючи викладене, судом встановлено факт невиконання відповідачем взятих зобов`язань щодо неповернення отриманих від позивача коштів, у зв`язку із чим 49 999,74 грн заборгованості по тілу кредиту підлягає стягненню з відповідача.
Що ж стосується стягнення заявленої позивачем суми процентів у розмірі 43 426,77 грн, то суд зазначає, що сам по собі розрахунок заборгованості, на який посилається банк, не є документом, який підтверджує отримання кредиту на умовах, які вказані банком в позовній заяві (процента ставка за встановленим кредитним лімітом 0,22 %), а отже не є належним доказом існування боргу за процентами.
При цьому, Публічна пропозиція (оферта) АТ «Таскомбанк» на укладення Договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських послуг, фінансових та інших послуг в межах проекту «Sportbank», яка наявна в матеріалах цієї справи, не містить підпису відповідача, тому її не можна розцінювати як частину Кредитного договору № 002/11893116-SP, укладеного між сторонами 04.10.2021 року шляхом підписання Заяви-анкети.
Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові від 03.07.2019 року в справі № 342/180/17, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
До того ж, сам Кредитний договір № 002/11893116-SP від 04.10.2021 року на який посилається позивач по тексту позовної заяви, та який підписано відповідачем, відсутній в матеріалах справи.
Отже, лише Заява-анкета не підтверджує факт отримання відповідачем коштів на умовах сплати конкретного розміру процентів за користування кредитними коштами та наявність у відповідача заборгованості перед позивачем у цій частині в розмірі, який зазначає банк 43 426,77 грн (процентна ставка 0,22 %).
За змістом ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення по справі на користь протилежної сторони. 
Отже, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі, а не суду.
У справах про стягнення кредитних коштів на банк або іншу фінансову установу покладений обов`язок довести факт передачі коштів позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, в іншому випадку, без доведення цього факту, втрачається право банку на пред`явлення будь-якої вимоги.
Доведення позивачем умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого ст. 12 ЦПК України.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 18.03.2019 року в справі № 61-28582ск18.
Будь-яких належних доказів видачі кредитних коштів саме на умовах сплати процентної ставки в розмірі 0,22 % до матеріалів справи позивачем не надано.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для частково задоволення позовних вимог АТ «Таскомбанк».
Отже, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 424,92 грн - пропорційно до задоволеної частини позовних вимог (53,52 %).
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 19, 76-81, 82, 89, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 274-279, 352, 354 ЦПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
позов Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 49 999,74 грн (сорок дев`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять гривень 74 копійки).
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» суму сплаченого судового збору в розмірі 1 424,92 грн (одна тисяча чотириста двадцять чотири гривні 92 копійки).
Відомості щодо учасників справи:
Позивач: Акціонерне товариство «Таскомбанк», код ЄДРПОУ 09806443, місцезнаходження: вул. С. Петлюри, буд. 30, м. Київ, 01032.
Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .
Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.С. Хоменко