УХВАЛА

01 червня 2026 року 
м. Київ

cправа № 917/1704/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Мачульського Г. М. - головуючого, Краснова Є. В., Рогач Л. І.,
розглянувши матеріали касаційної скарги Головного управління Державної податкової служби в Полтавській області
на постанову Східного апеляційного господарського суду від 21.04.2026 та рішення Господарського суду Полтавської області від 15.01.2026
за позовом Акціонерного товариства "Полтава-банк"
до Головного управління Державної податкової служби в Полтавській області,
третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Приватне акціонерне товариство "Карлівська меблева фабрика",
про припинення податкової застави,
ВСТАНОВИВ:
Акціонерне товариство "Полтава-банк" звернулось до господарського суду з позовною заявою до Головного управління Державної податкової служби в Полтавській області про усунення перешкоди у здійсненні ним права розпорядження на належне йому на праві власності рухоме майно шляхом припинення податкової застави.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач набув у 2019 році право власності на заставне майно у зв`язку неналежним виконанням третьою особою у цій справі зобов`язань за кредитним договором, однак у 2023 році дізнався про те, що це майно перебуває в податковій заставі через наявність податкового боргу у попереднього власника.
Рішенням Господарського суду Полтавської області від 15.01.2026, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 21.04.2026, позов задоволено.
Суд мотивував рішення тим, що позивач є власником майна, яке на цей час знаходиться у податковій заставі і такі обставини мають триваючий характер, вони перешкоджають позивачу на свій розсуд розпоряджатися власним майном. При цьому зазначив, що оскільки позивач не є боржником у податкових правовідносинах, та враховуючи те, що звернення стягнення на податкову заставу можливе лише на майно платника-боржника, до правовідносин, що склалися між сторонами, не можуть застосовуватись норми Податкового кодексу України в частині питання податкової застави.
Головне управління Державної податкової служби в Полтавській області звернулося з касаційною скаргою, в якій просить зазначені судові рішення скасувати, а в позові відмовити, посилаючись на виключний випадок касаційного оскарження, передбачений пунктом 2 частини 2 статті 287 ГПК України, оскільки підстави для звільнення майна платника податків з податкової застави, передбачені статтею 93 Податкового кодексу України, тому цей позов не може бути задоволений як негаторний із застосування висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах від 03.04.2019 у справі № 924/1220/17 та від 18.12.2019 у справі № 522/1029/18, щодо умов застосування негаторного позову.
За наслідками перевірки матеріалів поданої касаційної скарги, Суд з урахуванням наведеної скаржником виключної підстави касаційного оскарження, передбаченої частиною 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, відмовляє у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.
Задовольняючи позов, суди виходили з того, що 25.02.2019 Акціонерним товариством "Полтава-банк" та Приватним акціонерним товариством "Карлівська меблева фабрика" укладено кредитний договір на суму 4 000 000,00 грн, строком погашення до 24.02.2020, на забезпечення виконання якого ці сторони уклали договір застави.
Надалі через неналежне виконання умов кредитного договору банк надіслав вимогу-повідомлення про усунення порушень умов кредитного договору та попередження про звернення стягнення на предмет застави відповідно до Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень". Крім того, в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна зареєстровано звернення стягнення 30.10.2019. Відтак за Актом прийому-передачі від 02.12.2019 заставне рухоме майно передано Акціонерному товариству "Полтава-банк" у власність в рахунок часткового виконання зобов`язань за кредитним договором.
Суди також встановили, що податковим керуючим на підставі рішення про опис майна у податкову заставу від 16.10.2018 проведено опис майна Приватного акціонерного товариства "Карлівська меблева фабрика" у податкову заставу та складено акти опису майна від 31.08.2022 та 28.09.2022. Право податкової застави на активи платника зареєстроване у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна терміном дії до 09.09.2027 та 28.09.2027.
Колегія суддів зазначає, що оскарження новим власником майна, яке перебуває у спірній податковій заставі, вже неодноразового було предметом касаційного розгляду у Верховному Суді, зокрема у справах про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом припинення податкової застави № 916/2016/21 (постанова від 02.11.2022), № 907/568/22 (постанова від 27.06.2023), № 914/2901/21 (постанова від 06.02.2024), № 927/1172/23 (постанова від 18.06.2024), № 917/1886/23 (постанова від 13.08.2024), № 914/2949/24 (постанова від 30.09.2025), № 910/6141/25 та № 910/3716/25 (постанови від 15.04.2026).
Верховний Суд зазначав, що належним способом захисту прав особи, яка на законних підставах набула право власності на майно, котре перебуває у податковій заставі через наявність податкового боргу у попереднього його власника, з огляду на положення статті 391 Цивільного кодексу України є усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом припинення податкової застави такого майна.
Зі змісту оскаржених судових рішень вбачається, що суди попередніх інстанцій врахували висновки Верховного Суду щодо можливості усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом припинення податкової застави.
Інших виключних випадків касаційного оскарження, передбачених частиною 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, у касаційній скарзі не зазначено, оскільки загальне посилання скаржника на порушення судами норм процесуального права не є такими.
У пунктах 7.6-7.8 Рішення Конституційного Суду України 22.11.2023 у справі № 10-р(ІІ)/2023 вказано, що Європейський суд із прав людини послідовно обстоює позицію, що для розуміння змісту обмежень права на доступ до суду, гарантованого статтею 6 Конвенції, є потреба у врахуванні ролі касаційних судів та визнанні того, що умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги; застосування визначеного у національному праві критерію ratione valoris для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою процесуальною вимогою з огляду на саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості. Верховний Суд як суд касаційної інстанції із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні спорів. Тому внормування процесуальних відносин у спосіб визначення в Кодексі підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики.
Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі на судове рішення, зазначене у пунктах 1, 4 частини 1 статті 287 цього Кодексу, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).
Враховуючи викладене, оскільки Верховний Суд не вважає за необхідне відступати від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою згідно з пунктом 5 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись статтями 234, 235, 293 Господарського процесуального кодексу України,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі № 917/1704/25 за касаційною скаргою Головного управління Державної податкової служби в Полтавській області на постанову Східного апеляційного господарського суду від 21.04.2026.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий Г. М. Мачульський

Судді Є. В. Краснов

Л. І. Рогач