ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 705/6241/25 Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Душин О.В., Суддя-доповідач Кобаль М.І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого Кобаля М.І.,
суддів Бужак Н.П., Штульман І.В., 
при секретарі Литвин С.В.
за участю:
позивача: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12 січня 2026 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі по тексту - відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_2 ) в якому просив скасувати постанову №1346 від 30.09.2025 року винесену тво начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, за ч. 3 ст. 210 КУпАП, у вигляді штрафу в сумі 17000 грн. 
Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12 січня 2026 року у задоволенні зазначеного позову відмовлено повністю. 
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій останній просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Заслухавши суддю-доповідача, позивача, який з`явився у призначене судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, виходячи з наступного. 
Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 23.09.2025 року оператором мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 складено протокол №1346 про адміністративне правопорушення, в якому зазначено, що ОСОБА_1 не вчасно пройдено військово-лікарську комісії та не уточнено облікові дані в повному обсязі, чим порушено правила військового обліку визначені абзацем 3 ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку», ч. 1-3, ч. 10 ст. 1 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу», пп.4 п. 1, пп. 8 п. 1, пп.10 п. 1 ПРАВИЛ військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених Постановою КМУ №1487 від 30.12.2002 року Додаток №2, під час дії особливого періоду, воєнного стану відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 та під час дії Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 та Указу Президента України №65/2022 зі змінами та доповненнями.
Тобто, відповідач дійшов висновку, що в діях військовозобов`язаного ОСОБА_1 , вбачаються ознаки адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП.
Позивачу повідомлено, що розгляд адміністративного правопорушення відбудеться о 10 год 30 хв. 30.09.2025 року в каб. №42 ІНФОРМАЦІЯ_3 . У свою чергу, позивач відмовився від підписання протоколу у присутності двох свідків, які поставили свої підписи. У пункті пояснення до протоколу позивач зазначив, що не прийшов, бо не знав (а.с. 13).
Постановою №1346 від 30.09.2025 року у справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП, яка винесена тво начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, за ч. 3 ст. 210 КУпАП, у вигляді штрафу в сумі 17000 грн. (далі по тексту - оскаржувана постанова).
Вважаючи оскаржувану постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з даним позовом для захисту своїх прав та законних інтересів.
Приймаючи рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що в діянні ОСОБА_1 містилися ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, а тому суб`єктом владних повноважень правомірно прийняте рішення про притягнення позивача до відповідальності. 
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
В силу статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Статтею 235 КУпАП передбачено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Правовими положеннями ч. 1 та 3 ст. 210 КУпАП, станом на момент виникнення спірних правовідносин, регламентовано, що порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку -
тягне за собою накладення штрафу від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період -
тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Примітка. Положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.
Спеціальним законом, який визначає, зокрема обов`язки громадян щодо здійснення мобілізації в особливий період, є Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII (далі - Закон № 3543, зі змінами та доповненнями, згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» № 3633-IX від 11 квітня 2024 року).
За визначенням абзацу 5 частини 1 статті 1 Закону № 3543-XII особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022 на території України введено воєнний стан з 24 лютого 2022 року, який триває і досі.
Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 03 березня 2022 року № 2105-IX затверджено Указ Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року № 65/2022, яким оголошено проведення загальної мобілізації, яка триває і досі.
Як вбачається із оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 інкриміноване порушення правил військового обліку, визначені абз. 3 ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку», ч. 1-3, ч. 10 ст. 1 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу», пп.4 п. 1, пп. 8 п. 1, пп.10 п. 1 ПРАВИЛ військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених Постановою КМУ №1487 від 30.12.2002 року Додаток №2, під час дії особливого періоду, воєнного стану відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 та під час дії Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 та Указу Президента України №65/2022, зі змінами та доповненнями
Так, відповідно до підпункту 2 пункту 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні: прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.
15 лютого 2025 року набрав чинності Закон України «Про внесення зміни до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» №4235-ІХ від 12 лютого 2025 року (далі - Закон №4235-ІХ), яким внесені зміни до Закону №3621-IX та пункту 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення викладено в новій редакції:
«Установити, що громадяни України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом (крім осіб, визнаних в установленому порядку особами з інвалідністю), з дня набрання чинності цим Законом зобов`язані до 05 червня 2025 року пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби. Такі громадяни зобов`язані самостійно звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані та резервісти Служби безпеки України - до Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України, військовозобов`язані та резервісти розвідувальних органів України - до відповідного підрозділу розвідувальних органів України) або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду».
Системний аналіз вказаних норм дає підстави стверджувати, що обов`язок з проходження повторного медичного огляду з метою визначення придатності до військової служби покладається на громадян України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності вказаним вище Законом (крім осіб, визнаних в установленому порядку особами з інвалідністю).
Вказані громадяни зобов`язані, починаючи з 15 лютого 2025 року (дати набрання чинності Закону № 4235-ІХ) до 05 червня 2025 року, самостійно звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду.
Тобто, вказана норма зобов`язує осіб віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом (до 15 лютого 2025 року) до 05 червня 2025 року пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби.
Згідно із частинами першою, третьою статті 210 КпАП України порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку,
- тягне за собою накладення штрафу від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Як встановлено судом апеляційної інстанції та вбачається з матеріалів справи, що за висновком військово-лікарської комісії від 07.11.2022, ОСОБА_1 визнаний непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатним у воєнний час. Зазначене підтверджується листом ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.12).
11.08.2025 ОСОБА_1 було оголошено в розшук за непроходження військово-лікарської комісії.
Після затримання позивача працівниками поліції та доставлення останнього до ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно ОСОБА_1 було складено протокол №1346 про адміністративне правопорушення та винесено оскаржувану постанову про притягнення останнього до адміністративної відповідальності, за ч. 3 ст. 210 КУпАП, у вигляді штрафу в сумі 17000 грн.
Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що в даному випадку, ІНФОРМАЦІЯ_2 дотримано порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення та накладення штрафу на позивача, оскільки ОСОБА_1 , який визнаний обмежено придатним до військової служби до набрання чинності цим Законом, до 05.06.2025, на вимогу внесених змін до Закону №3621-IX та пункту 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення, самостійно не з`явився для проходження повторного медичного огляду з метою визначення придатності до військової служби.
Належних та допустимих доказів неможливості з`явився до 05.06.2025, та виконати покладений на позивача обов`язок, а саме: проходження повторного медичного огляду з метою визначення придатності до військової служби, ОСОБА_1 не надав, ані під час розгляду справи в суді першої інстанції, ані під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.
При цьому, суд апеляційної інстанції наголошує, чинне законодавство не зобов`язує суб`єкта владних повноважень, яким в даному випадку є ІНФОРМАЦІЯ_2 , направляти відповідні повістки чи повідомлення громадянам, які є обмежено придатними до військової служби про явку для отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду, адже вищевказаними нормами чинного законодавства передбачено обов`язок громадян, які є обмежно придатним до військової служби, самостійно звернутися до відповідного ТЦК та СП або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста для отримання такого направлення для проходження військово-лікарської комісії.
Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що ОСОБА_1 , як особа обмежено придатна до військової служби, мав обов`язок щодо самостійного проходження медичного огляду, який він не виконав, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП.
Щодо доводів апелянта про те, що під час складання протоколу та винесенні оскаржуваної постанови йому не було доведено зміст ст. 63 Конституції України та роз`яснені права та обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП, не повідомлено про дату та час розгляду справи, суд апеляційної інстанції зазначає, що вони не заслуговують на увагу суду, оскільки як вбачається зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення від 23.09.2025, який був складений в присутності ОСОБА_1 , що підтверджується самим позивачем у позовній заяві, який містить підпис двох свідків про відмову позивача про підписання протоколу та надання пояснень, і в якому зазначено, що особі роз`яснено зміст ст.63 Конституції України, права та обов`язки передбачені ст.268 КУпАП та зазначено відомості про свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . 
Щодо доводів апелянта про те, що в нього наявна відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації, суд апеляційної інстанції зазначає, що вказані обставини не звільняли ОСОБА_1 від обов`язку повторного проходження військово-лікарської комісії, відповідно до Закону України «Про внесення зміни до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» №4235-ІХ від 12 лютого 2025 року, до 05.06.2025.
Окрім того, відповідачем у протоколі №1346 про адміністративне правопорушення, встановлено, що ОСОБА_1 не уточнено облікові дані в повному обсязі, чим порушено норми чинного законодавства.
У свою чергу, позивач не надав ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції жодного належного доказу на підтвердження того, що він вчасно уточнив свої військово-облікові дані, зокрема через застосунок «Резерв+», відповідно до статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», проте надано копію військового квитка від 14.11.1996 року серії НОМЕР_1 , який не містить записів про уточнення даних.
Тобто, станом на час винесення оскаржуваної постанови (30.09.2025) відомості про уточнення позивачем військово-облікових даних відсутні.
Отже, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що зміст оскаржуваної постанови відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, оскільки у ній зазначено дату розгляду справи, місце розгляду, посаду, звання та прізвище, ім`я по батькові особи, яка розглядає справу, особу, щодо якої розглядається справа, суть і обставини правопорушення, прийняте по справі рішення, вид адміністративного стягнення та сума штрафу. Справу про адміністративне правопорушення щодо позивача розглянуто уповноваженою посадовою особою відповідно до вимог ст. 235 КУпАП.
Разом з тим, усі інші доводи апелянта, не свідчать про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, оскільки не спростовують встановлені судом обставини та порушення ОСОБА_1 вимог Закону України «Про внесення зміни до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» №4235-ІХ від 12 лютого 2025 року, які полягають у непроходженні останнім до 05.06.2025 військово-лікарської комісії.
З огляду на вищезазначені правові норми та обставини справи, колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про законність оскаржуваної постанови та відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . 
Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до пункту 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Згідно пункту 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Отже, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. 
Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Колегія суддів апеляційної інстанції доходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.
Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. 
Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.
У зв`язку з цим, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Правовими положеннями ч. 1 ст. 272 КАС України регламентовано, що судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтями 273, 275-277, 280, 282, пунктами 5 та 6 частини першої статті 283, статтями 286-288 цього Кодексу, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.
Керуючись ст.ст. 242, 272, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12 січня 2026 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України.

Головуючий суддя: М.І. Кобаль

Судді: Н.П. Бужак

І.В. Штульман

Повний текст виготовлено 05.05.2026 року