Справа № 420/31553/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бездрабка О.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправними та скасування рішень,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з позовною заявою до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (далі - відповідач), в якій просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДМС в Одеські області про скасування дозволу на імміграцію в Україну від 01.08.2023 р. № 51014500000362 громадянину Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 ; 
- скасувати рішення ГУ ДМС в Одеській області від 01.08.2023 р. № 51012500076055 про скасування посвідки на постійне проживання громадянину Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 . 
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідно до рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну від 01.08.2023 р. № 51014500000362 позивачу на підставі п.3 ч.1 ст.12 Закону України "Про імміграцію" скасовано дозвіл на імміграцію в Україну, виданий 24.10.2019 р. Видана на підставі цього рішення посвідка на постійне проживання № НОМЕР_1 від 06.11.2019 р. також скасована рішенням відповідача від 01.08.2023 р. № 51012500076055 на підставі вимог підпункту 1 пункту 64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою КМУ від 25.04.2018 р. № 321. У Висновку за результатами розгляду подання про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину ОСОБА_1 лише процитовано подання ГУ СБУ у м.Києві та Київській області та нормативно-правові акти, жодних дій, в т.ч. направлення запитів з метою деталізації інформації, зазначеної у поданні ГУ СБУ у м.Києві та Київській області, відповідачем вчинено не було. В матеріалах справи відсутні докази належного сповіщення відповідачем позивача щодо подання ГУ СБУ у м.Києві та Київській області, також відповідачем не вжито жодних заходів щодо запрошення позивача для надання пояснень з цього приводу. Відповідачем жодним чином не ініційовано перевірки інформації, яка ним ставиться під сумнів, зокрема щодо звернень до компетентних органів відносно ОСОБА_1 . Відповідачем не доведено належними та допустимими доказами правомірність оскаржуваних рішень, висновки відповідача ґрунтуються на абстрактній інформації, без зазначення конкретних протиправних дій з боку позивача. Позивач вважає свої права порушеними, а рішення відповідача протиправним, тому звернувся до суду з даним позовом.
Ухвалою від 22.09.2025 р. позовну заяву позовну заяву залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк на усунення недоліків.
Ухвалою від 29.09.2025 р. відкрито спрощене провадження у справі та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк для подачі відзиву на позовну заяву.
10.10.2025 р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого просить відмовити в задоволенні позову. Вказує на те, що позивача на підставі дозволу на імміграцію 06.11.2019 р. ГУ ДМС в Одеській області документовано посвідкою на постійне проживання № НОМЕР_1 . Відповідно до вмотивованого подання, яке надійшло 17.07.2023 р. до ГУ ДМС в Одеські області від Головного управління Служби безпеки України у м.Києві та Київській області від 11.07.2023 р. № 51/1/3-4936, громадянин Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , становить загрозу національній безпеці України у зв`язку з чим висловлено вимогу щодо скасування дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання. Зазначене подання обґрунтовано тим, що за наявними даними позивач причетний до організації та функціонування каналу нелегальної імміграції співвітчизників, вихідців з країн так званого міграційного ризику та їх подальшої легалізації за фіктивними підставами на території України. Отже, за умови встановленої загрози національній безпеці, громадському порядку з боку позивача, про що зазначено в поданні Головного управління Служби безпеки України у м.Києві та Київській області від 11.07.2023 № 51/1/3-4936, а також з урахуванням відсутності обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин, у ГУ ДМС України в Одеській області були наявні підстави до прийняття рішення про скасування позивачу дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання в Україні. Беручи до уваги вищенаведене, з метою унеможливлення та припинення зловживань правовим статусом іноземцями, які прибули на постійне проживання а також враховуючи, що діяльність позивача є однією з потенційних загроз національним інтересам і державній безпеці, відповідно до вимог Закону України "Про імміграцію", Порядку № 1983, Постанови № 321, ГУ ДМС в Одеській області 01.08.2023 р. прийняті рішення № 51014500000362 про скасування дозволу на імміграцію в Україну та № 51012500076055 про скасування посвідки на постійне проживання. З огляду на вищезазначене ГУ ДМС України в Одеській області вважає, що скасовуючи дозвіл на імміграцію та посвідку на постійне проживання в Україні позивача, діяло у межах діючого законодавства України, та вказане рішення є правомірним.
17.10.2025 р. представник позивача подав до суду відповідь на відзив, в якому заперечив проти наведених в ньому доводів та аргументів. Вказує на те, що згідно інформації із сайту Судової влади в період з 1 січня 2019 року по 1 січня 2024 року відсутні будь-які справи відносно ОСОБА_1 , в тому числі і інформація про притягнення його до адміністративної чи кримінальної відповідальності на території України. У Висновку за результатами розгляду подання про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину ОСОБА_1 лише процитовано подання ГУ СБУ у м.Києві та Київській області та нормативно-правові акти, жодних дій, в т.ч. направлення запитів з метою деталізації інформації, зазначеної у поданні ГУ СБУ у м.Києві та Київській області, відповідачем вчинено не було. В матеріалах справи відсутні докази належного сповіщення відповідачем позивача щодо подання ГУ СБУ у м.Києві та Київській області, також відповідачем не вжито жодних заходів щодо запрошення позивача для надання пояснень з цього приводу. Відповідачем жодним чином не ініційовано перевірки інформації, щодо звернень до компетентних органів відносно ОСОБА_1 . Отже, у поданні відсутні будь-які відомості чи фактичні дані, що свідчили б про неправомірну поведінку позивача або наявність у його діях ознак правопорушення. Також матеріали подання не містять жодних доказів порушення кримінального провадження ОСОБА_1 , відсутні вироки суду чи будь-які інші процесуальні рішення, які б підтверджували його причетність до вчинення протиправних дій. Позивач не допускав порушень правових норм, не вчиняв дій, що могли б бути кваліфіковані як протиправні, а його поведінка не становила жодної загрози державній, громадській чи національній безпеці України.
Ухвалою від 04.05.2026 р. відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, на стороні відповідача.
Відповідно до ч.5 ст.262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Оскільки від сторін не надходило заяв про розгляд справи в судовому засіданні, суд розглядає справу в порядку письмового провадження.
Дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином Ісламської Республіки Афганістан.
24.10.2019 р. позивачу на підставі п.6 ч.2 ст.4 Закону України "Про імміграцію" видано дозвіл на імміграцію в Україну. 
На підставі дозволу на імміграцію 06.11.2019 р. ГУ ДМС в Одеській області позивача документовано посвідкою на постійне проживання № НОМЕР_1 , дійсною до 05.11.2029 р.
Згідно довідки про реєстрацію місця проживання позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 20.08.2020 р.
17.07.2023 р. на адресу відповідача надійшло подання від Головного управління Служби безпеки України у м.Києві та Київській області від 11.07.2023 р. № 51/1/3-4936 з вимогою щодо скасування дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання громадянину Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з тим, що дії вказаної особи становлять загрозу національній безпеці України. Зазначене подання обґрунтовано тим, що за наявними даними позивач причетний до організації та функціонування каналу нелегальної імміграції співвітчизників, вихідців з країн так званого "міграційного ризику" та їх подальшої легалізації за фіктивними підставами на території України. Наявні дані свідчать, що діяльність ОСОБА_1 становить загрозу національній безпеці України в міграційній сфері, що в своєму розвитку може завдати шкоди інтересам держави, а також правам і законним інтересам громадян.
Листом від 31.07.2023 р. № 8.1/2912-23 директор Державної міграційної служби України підтримав проект висновку про скасування дозволу на імміграцію громадянину Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 в цілому та рекомендував його до затвердження. 
01.08.2023 р. начальником ГУ ДМС в Одеській області затверджено висновок про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 . Згідно останнього, з подання Головного управління Служби безпеки України у м.Києві та Київській області від 11.07.2023 р. № 51/1/3-4936 вбачається, що наявні у Головного управління СБУ у м. Києві та Київської області дані свідчать, що діяльність ОСОБА_1 становить загрозу національній безпеці України в міграційній сфері, що в своєму розвитку може завдати шкоди інтересам держави, а також правам і законним інтересам громадян, у зв`язку із чим Головним управлінням СБУ планується прийняти рішення про заборону в`їзду на територію України вказаному іноземному громадянину. У ході розгляду зазначеного подання установлено, що відсутня необхідність запрошувати іммігранта для надання пояснень. За результатами вивчення матеріалів особової справи громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено, що 17.09.2019 р. заявник звернувся до ГУ ДМС в Одеській області із заявою про надання дозволу йому на імміграцію в Україну на підставі пункту 6 частини другої статті 4 Закону України "Про імміграцію" як особі, що перебуває у шлюбі з іммігранткою. Дружина заявника громадянка Узбекистану ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 документована посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_2 . Факт перебування у шлюбі підтверджено свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 , виданим 09.08.2019 Приморським районним у м.Одесі відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області. 24.10.2019 р. ГУДМС України в Одеській області громадянину Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 на підставі пункту 6 частини другої статті 4 Закону України "Про імміграцію" надано дозвіл на імміграцію № НОМЕР_4 та 06.11.2019 р. документований посвідкою на постійне проживання № НОМЕР_1 . Інформація, викладена у поданні Головного управління Служби безпеки України у м.Києві та Київській області, є підставою для скасування іноземцю дозволу на імміграцію в Україну на підставі пункту 3 частини першої статті 12 Закону України "Про імміграцію". На підставі наведеного рекомендовано скасувати рішення ГУ ДМС України в Одеській області від 24.10.2019 р. № 51034200010931 про надання дозволу на імміграцію в Україну громадянину Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; скасувати, визнати недійсною та такою, що підлягає вилученню та знищенню, видану на підставі цього дозволу посвідку на постійне проживання № НОМЕР_1 .
01.08.2023 р. відповідачем прийнято рішення № 51014500000362 про скасування повивачу дозволу на імміграцію в Україну на підставі пункту 3 частини першої статті 12 Закону України "Про імміграцію".
Також 01.08.2023 р. відповідачем прийнято рішення № 51012500076055 про скасування повивачу посвідки на постійне проживання на підставі підпункту 1 пункту 64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 р. № 321.
Згідно листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 14.08.2025 р. № 19/66010-25-Вих, за наявною у базі даних "Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України, в`їхали на тимчасово окуповану територію України або виїхали з такої території" позивач у період з липня 2023 року по 14.08.2025 р. тричі перетинав державний кордон України, а саме: 01.12.2024 р., 12.02.2025 р. та 19.07.2025 р. 
Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступних приписів законодавства.
Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.
Спеціальним нормативно-правовим актом, який регламентує правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, повноваження органів державної влади, що беруть участь у визначенні такого статусу та діють в інтересах забезпечення прав і свобод осіб та національної безпеки України, а також встановлює порядок в`їзду в Україну та виїзду з України таких осіб є Закон України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22.09.2011 р. № 3773-VI (далі - Закон № 3773-VI).
Згідно ч.1 ст.4 Закону № 3773-VI іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України "Про імміграцію" іммігрувати в Україну на постійне проживання.
За приписами п.17 ч.1 ст.1 Закон № 3773-VI посвідка на постійне проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні
Статтею 1 Закону України "Про імміграцію" від 07.06.2001 р. № 2491-III (далі - Закон № 2491-III) імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.
За змістом ст.4 Закону № 2491-III дозвіл на імміграцію надається іммігрантам, категорії яких визначені в частинах другій і третій цієї статті. У разі масового прибуття іммігрантів в Україну для державного регулювання процесу імміграції за поданням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, Кабінетом Міністрів України встановлюється квота імміграції у визначеному ним порядку.
Квота імміграції може бути встановлена для таких категорій іммігрантів: діячі науки та культури, імміграція яких відповідає інтересам України; висококваліфіковані спеціалісти і робітники, гостра потреба в яких є відчутною для економіки України, подружжя таких осіб, їхні діти, які не досягли 18 років, - у разі їх спільного в`їзду та перебування на території України; особи, які здійснили іноземну інвестицію в економіку України іноземною конвертованою валютою на суму не менше 100 (ста) тисяч доларів США; особи, які є повнорідними братом чи сестрою, дідом чи бабою, онуком чи онукою громадян України; особи, які раніше перебували в громадянстві України; чоловік (дружина) іммігранта, якщо вони перебувають у шлюбі понад два роки, його діти, які не досягли 18 років, та його непрацездатні батьки, які вважаються членами сім`ї іммігранта відповідно до права іноземної держави - країни походження; особи, які безперервно проживали на території України протягом трьох років з дня встановлення їм статусу особи, яка постраждала від торгівлі людьми; особи, які проходили військову службу у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту, Національній гвардії України три і більше років або не менше одного року в період введення в Україні воєнного стану; особи, які служили у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту та Національній гвардії України (незалежно від строку військової служби) і були визнані військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби за станом здоров`я за наслідками захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час виконання обов`язків військової служби; особи, зазначені в частинах четвертій - шостій, восьмій - дванадцятій, п`ятнадцятій статті 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", за умови безперервного проживання на території України на підставі посвідки на тимчасове проживання протягом останніх п`яти років.
Дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається: одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України; одному з подружжя, якщо другий з подружжя є загиблим (померлим) громадянином України - військовослужбовцем Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Державної спеціальної служби транспорту, правоохоронних органів спеціального призначення або розвідувальних органів України (незалежно від строку перебування у шлюбі, дійсному на момент загибелі (смерті), - у разі звернення із заявою про надання дозволу на імміграцію у період дії воєнного стану та протягом шести місяців з дня його припинення чи скасування, а також дітям, які не досягли 18 років, загиблого (померлого) військовослужбовця та батькам подружжя; одному з подружжя, якщо другий з подружжя є загиблим (померлим) іноземцем або особою без громадянства, які проходили військову службу за контрактом у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту та Національній гвардії України (незалежно від строку військової служби), а також дітям, які не досягли 18 років, загиблого (померлого) військовослужбовця та батькам подружжя; одному з подружжя, якщо другий з подружжя є загиблим (померлим) іноземцем або особою без громадянства, який/яка в період дії воєнного стану в Україні надавав/надавала стрілецьку, тактичну, радіотехнічну, вибухотехнічну, медичну та іншу допомогу Збройним Силам України, Національній гвардії України, у тому числі підрозділам територіальної оборони, добровольчих формувань територіальних громад, перебуваючи безпосередньо в районах ведення бойових дій, та спільно з такими підрозділами брав/брала участь у виконанні бойових або службових завдань, а також дітям, які не досягли 18 років, та батькам подружжя загиблого (померлого) іноземця або особи без громадянства; особам, які є опікунами чи піклувальниками громадян України, або перебувають під опікою чи піклуванням громадян України; особам, які мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням (крім осіб, які раніше перебували в громадянстві України); особам, імміграція яких становить державний інтерес для України; закордонним українцям, подружжям закордонних українців, їх дітям у разі їх спільного в`їзду та перебування на території України; особам без громадянства, які проживали на території України на підставі посвідки на тимчасове проживання протягом двох років з дня визнання їх особами без громадянства.
Згідно ст.11 Закону № 2491-III особі, яка постійно проживає за межами України і отримала дозвіл на імміграцію, дипломатичне представництво чи консульська установа України за кордоном за її зверненням здійснює оформлення довгострокової візи, якщо інше не передбачено законом чи міжнародним договором України. Зазначена особа в`їжджає на територію України в порядку, встановленому законодавством України.
Після прибуття іммігранта в Україну він повинен не пізніше ніж за 15 робочих днів до закінчення строку дії довгострокової візи (до закінчення встановленого строку тимчасового перебування/проживання) особисто або через законного представника звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, із заявою-анкетою про оформлення йому посвідки на постійне проживання. До заяви-анкети додаються оригінал (після пред`явлення повертається) та копія паспортного документа заявника із проставленою в ньому довгостроковою візою (за необхідності), копія рішення про надання дозволу на імміграцію.
Особа, яка перебуває на законних підставах в Україні та отримала дозвіл на імміграцію, повинна не пізніше ніж за 15 робочих днів до закінчення встановленого строку тимчасового перебування/проживання особисто або через законного представника звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, із заявою-анкетою про оформлення їй посвідки на постійне проживання. До заяви-анкети додаються оригінал (після пред`явлення повертається) та копія паспортного документа заявника, копія документа, що підтверджує строк тимчасового перебування/проживання, копія рішення про надання дозволу на імміграцію.
Посвідки на постійне проживання оформлюються із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру.
Посвідка на постійне проживання оформлюється протягом 15 робочих днів з дня прийняття необхідних документів, передбачених законодавством.
Заява-анкета про оформлення посвідки на постійне проживання може бути подана іммігрантом протягом одного року з дня видачі йому дозволу на імміграцію.
За приписами п.1-4 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 р. № 321 (далі - Порядок № 321) посвідка на постійне проживання (далі - посвідка) є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні. Посвідка виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.
Посвідка оформляється іноземцям або особам без громадянства, які мають дозвіл на імміграцію в Україну або до прийняття рішення про припинення громадянства України постійно проживали на території України і після прийняття такого рішення залишилися постійно проживати на її території.
Посвідка оформляється іноземцям або особам без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України та які: досягли 16-річного віку, - на підставі заяв-анкет, поданих ними особисто; не досягли 16-річного віку або визнані обмежено дієздатними чи недієздатними, - на підставі заяв-анкет одного з батьків (усиновлювачів), з ким проживають особи на підставі дозволу на імміграцію, опікунів, піклувальників. Посвідка видається строком на 10 років.
З матеріалів справи вбачається, що 17.09.2019 р. позивач звернувся до ГУ ДМС в Одеській області із заявою про надання дозволу йому на імміграцію в Україну на підставі п.6 ч.2 ст.4 Закону України "Про імміграцію" як особі, що перебуває у шлюбі з іммігранткою. Дружина позивача громадянка Узбекистану ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 документована посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_2 . Факт перебування у шлюбі підтверджено свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 , виданим 09.08.2019 Приморським районним у м.Одесі відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області. 24.10.2019 р. ГУДМС України в Одеській області громадянину Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 на підставі п.6 ч.2 ст.4 Закону України "Про імміграцію" надано дозвіл на імміграцію № НОМЕР_4 та 06.11.2019 р. документовано посвідкою на постійне проживання № НОМЕР_1 .
Статтею 12 Закону № 2491-III передбачено, що дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо:
1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність;
2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили;
3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні;
4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України;
5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства;
6) в інших випадках, передбачених законами України.
Частинами 1-4 статті 13 Закону № 2491-III передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, не пізніш як у тижневий строк надсилає копію рішення про скасування дозволу на імміграцію особі, стосовно якої прийнято таке рішення, та вилучає у неї посвідку на постійне проживання.
Особа, стосовно якої прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію, повинна виїхати з України протягом місяця з дня отримання копії цього рішення.
Якщо за цей час особа не виїхала з України, вона підлягає видворенню в порядку, передбаченому законодавством України. У разі скасування дозволу на імміграцію стосовно особи, яка була до його надання визнана біженцем в Україні, її не може бути вислано або примусово повернуто до країни, де її життю або свободі загрожує небезпека через її расу, національність, релігію, громадянство (підданство), належність до певної соціальної групи або політичні переконання.
Якщо особа оскаржила рішення про скасування дозволу на імміграцію до суду, рішення про її видворення не приймається до набрання рішенням суду законної сили.
Відповідно до пунктів 21-23 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 р. № 1983 (далі - Порядок № 1983), дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу.
Питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.
Для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України "Про імміграцію", що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.
У разі коли ініціатором скасування дозволу на імміграцію є інший орган, зазначений в абзаці другому пункту 21 цього Порядку, для прийняття відповідного рішення цим органом складається обґрунтоване подання із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону № 2491-III, що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.
ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.
Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти.
Аналіз вищезазначених положень Закону № 2491-III та Порядку № 1983 дає суду підстави дійти висновку, що дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу за наявності підстав, передбачених ст.12 Закону № 2491-III, зокрема, у разі коли дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні та скасування такого дозволу є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України. При цьому ініціатором питання про скасування дозволу на імміграцію, серед іншого можуть бути органи Служби безпеки України на підставі обґрунтованого подання із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених ст.12 Закону № 2491-III, яке вивчається ДМС, його територіальними органами і підрозділами у місячний термін, з можливістю запитати в ініціатора подання додаткову інформацію, а також запросити для надання пояснень іммігранта.
З матеріалів адміністративної справи вбачається, що 17.07.2023 р. на адресу відповідача надійшло подання від Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області від 11.07.2023 р. № 51/1/3-4936 з вимогою щодо скасування дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання громадянину Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з тим, що дії вказаної особи становлять загрозу національній безпеці України. Зазначене подання обґрунтовано тим, що за наявними даними позивач причетний до організації та функціонування каналу нелегальної імміграції співвітчизників, вихідців з країн так званого "міграційного ризику" та їх подальшої легалізації за фіктивними підставами на території України. Наявні дані свідчать, що діяльність ОСОБА_1 становить загрозу національній безпеці України в міграційній сфері, що в своєму розвитку може завдати шкоди інтересам держави, а також правам і законним інтересам громадян.
Для прийняття рішення щодо скасування дозволу на імміграцію, відповідачем складено відповідний висновок, яким листом від 31.07.2023 р. № 8.1/2912-23 рекомендовано до затвердження директором Державної міграційної служби України, й відповідно 01.08.2025 р. затверджено начальником ГУ ДМС в Одеській області. Зі змісту вказаного висновку, вбачається, що підставою для скасування дозволу на імміграцію є те, що дії позивача-іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні. Зокрема, вказано, що позивач причетний до організації та функціонування каналу нелегальної імміграції співвітчизників, вихідців з країн так званого міграційного ризику та їх подальшої легалізації за фіктивними підставами на території України. 
За приписами п.9 ст.1 Закону України "Про національну безпеку України", національна безпека України - це захищеність державного суверенітету, територіальної цілісності, демократичного конституційного ладу та інших національних інтересів України від реальних та потенційних загроз.
Відповідно до п.6 ст.1 Закону України "Про національну безпеку" загрози національній безпеці - явища, тенденції і чинники, що унеможливлюють чи ускладнюють або можуть унеможливити чи ускладнити реалізацію національних інтересів та збереження національних цінностей України.
Загрози національній безпеці України визначаються у Стратегії національної безпеки України, Стратегії воєнної безпеки України, Стратегії кібербезпеки України, інших документах з питань національної безпеки і оборони, які схвалюються Радою національної безпеки і оборони України і затверджуються указами Президента України (п.19 ст.1, п.5 ст.3 Закону України "Про національну безпеку України").
Указом Президента України від 14.09.2020 р. № 392/2020 введено в дію Стратегію національної безпеки України, якою визначено, що однією із загроз національній безпеці є нелегальна міграція, яка включена до поточних та прогнозованих загроз національної безпеки та національних інтересів України з урахуванням зовнішніх та внутрішніх умов. Також, боротьба з нелегальною міграцією включена до пріоритетних завдань державних органів в контексті зміцнення заснованого на демократичних нормах і принципах міжнародного порядку. 
Верховний Суд в постанові від 29.05.2023 р. по справі № 522/5683/22 зазначив, що з огляду на те, що на території України з 24.02.2022 р. триває військова агресія російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану, здійснення міграційним органом посиленого контролю у сфері дотримання іноземцями та особами без громадянства міграційного законодавства України є необхідним, виправданим, таким, у якому існує нагальна потреба та, що відповідає легітимній меті його здійснення - ефективного реагування держави на загрози її безпеці.
Згідно до ст.2 Закону України "Про Службу безпеки України" на Службу безпеки України покладається у межах визначеної законодавством компетенції захист державного суверенітету, конституційного ладу, територіальної цілісності, науково технічного і оборонного потенціалу України, законних інтересів держави та прав громадян від розвідувально-підривної діяльності іноземних спеціальних служб, посягань з боку окремих організацій, груп та осіб, а також забезпечення охорони державної таємниці. До завдань Служби безпеки України також входить попередження, виявлення, припинення та розкриття кримінальних правопорушень проти миру і безпеки людства, тероризму та інших протиправних дій, які безпосередньо створюють загрозу життєво важливим інтересам України. 
За приписами п.п.4-5 ст.24 Закону України "Про Службу безпеки України" Служба безпеки зобов`язана: здійснювати контррозвідувальні заходи з метою попередження, виявлення, припинення і розкриття будь-яких форм розвідувально-підривної діяльності проти України; забезпечувати захист державного суверенітету, конституційного ладу і територіальної цілісності України від протиправних посягань з боку окремих осіб та їх об`єднань; здійснювати контррозвідувальне забезпечення оборонного комплексу, Збройних Сил України, інших військових формувань, дислокованих на території України, енергетики, транспорту, зв`язку, а також важливих об`єктів інших галузей господарства. 
Згідно до п.2 ч.1 ст.25 Закону України "Про Службу безпеки України" Службі безпеки України, її органам і співробітникам для виконання покладених на них обов`язків надається право подавати органам державної влади, органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям усіх форм власності обов`язкові для розгляду пропозиції з питань. 
Суд наголошує, що в умовах повномасштабної збройної агресії російської федерації проти України, характер та рівень загроз національній безпеці зазнали суттєвої трансформації. В даному контексті загрози національній безпеці, зокрема через канали нелегальної міграції, значно підвищуються. Організація та функціонування каналів незаконного переміщення осіб через державний кордон, а також легалізація іноземців за фіктивними підставами, за об`єктивних обставин воєнного часу, створюють додаткові ризики проникнення на територію держави осіб, чия діяльність може бути спрямована на дестабілізацію суспільно-політичної обстановки, здійснення диверсійної чи розвідувально-підривної діяльності.
Саме тому, реалізація превентивних заходів міграційного контролю у взаємодії з органами безпеки є критично важливою складовою захисту державного суверенітету. Подання органу СБУ, в такому випадку, є вагомим джерелом інформації про наявність потенційних або реальних загроз, які вимагають оперативного реагування з боку органів Державної міграційної служби України.
Водночас, системний аналіз положень пунктів 21-23 Порядку № 1983 дає підстави для висновку, що подання компетентного органу не є безумовною, автоматичною підставою для скасування дозволу на імміграцію. 
У постанові від 04.09.2020 р. у справі № 120/1859/19-а, від 10.06.2022 р. у справі № 640/13572/20 Верховний Суд вказав, що відповідно до пункту 23 Порядку №1983, територіальні органи, які розглядають питання про скасування дозволу на імміграцію, реалізують свої повноваження шляхом всебічної перевірки на підставі відповідного подання, а також запрошення для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається питання. Отже, функція територіальних органів, які розглядають питання про скасування дозволу на імміграцію, реалізується шляхом всебічної перевірки на підставі відповідного подання, а також запрошення для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. В даних рішеннях зазначено, що порушення встановленої законодавством процедури ухвалення рішення може бути підставою для скасування цього рішення, якщо допущене порушення вплинуло або могло вплинути на його правильність.
Отже, законодавець наділив органи Державної міграційної служби України дискреційними повноваженнями, які передбачають не формальне дублювання змісту отриманого подання, а здійснення самостійної та всебічної перевірки викладених у ньому обставин. Наявність такого подання є лише легітимним приводом для ініціювання процедури перевірки, в межах якої міграційний орган зобов`язаний оцінити достовірність та достатність фактичних даних, що вказують на наявність загроз національній безпеці чи громадському порядку. 
Суд зазначає, що аналіз матеріалів адміністративної та міграційної справи свідчить про відсутність будь-яких доказів того, що діяльність позивача об`єктивно становить загрозу національній безпеці України. ГУ ДМС в Одеській області фактично усунулося від виконання обов`язків, покладених на нього пунктами 21-23 Порядку № 1983: отримавши інформацію про ймовірну причетність ОСОБА_1 до функціонування каналу нелегальної міграції, відповідач не вчинив жодних належних дій, спрямованих на самостійну перевірку цих даних, зокрема, не ініційовано запитів про надання додаткової деталізованої інформації від ініціатора подання. 
В свою чергу висновок від 01.08.2023 р. за своїм змістом є лише репродукцією подання ГУ СБУ у м.Києві та Київській області від 11.07.2023 р. № 51/1/3-4936. Посилання відповідача на "наявні дані" без зазначення конкретних фактів протиправної поведінки - як-от відомостей про наявність кримінальних проваджень, обвинувальних вироків суду чи протоколів про адміністративні правопорушення - робить оскаржуване рішення таким, що базується виключно на припущеннях. 
Верховний Суд неодноразово висловлювався з приводу важливості принципу правової (справедливої) процедури (постанова від 16.04.2020 р. № 495/5105/17, постанова від 13.03.2020 р. № 805/2340/17-а), яка є невід`ємною частиною верховенства права. Вказаний принцип спрямований на забезпечення справедливого ставлення до особи під час прийняття актів суб`єктом владних повноважень. Правова (справедлива) процедура встановлює стандарти у процесі прийняття актів суб`єктами владних повноважень, які відображені в рішеннях Європейського суду з прав людини, у яких здійснюється застосування статті 6 Конвенції, яка передбачає дотримання процесуальних (процедурних) гарантій у судовому провадженні.
У постанові від 30.07.2020 р. у справі № 824/875/19-а Верховний Суд наголосив, що вказані гарантії поширюються і на адміністративні процедури за участі суб`єкта владних повноважень. Згідно з цією статтею має бути забезпечене право особи: бути поінформованим; мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника; ознайомитися з матеріалами справи; вона має можливість висловити свою думку перед оголошенням рішення; обґрунтувати органом влади прийняття несприятливих актів; визначити порядок їх оскарження, відшкодувати заподіяну шкоду.
У постанові від 04.09.2020 р. у справі №120/1859/19-а Верховний Суд наголосив, що особа, якої стосується рішення про скасування дозволу на імміграцію, повинна мати у своєму розпорядженні ефективний засіб юридичного захисту, що дає йому змогу брати участь у провадженні під час розгляду його справи у компетентному судовому або адміністративному органі влади або в компетентному органі, члени якого є безсторонніми і які користуються гарантіями незалежності. Тож не запрошення для надання пояснень іммігранта, стосовно якого розглядається питання скасування дозволу на імміграцію, є позбавленням процесуальних гарантій останнього щодо безпосередньої участі у процедурі прийняття відповідного рішення компетентним органом.
З матеріалів справи суд встановив, що відповідачем в порушення наведених норм не запрошено позивача для надання пояснень. Навпаки у висновку відповідача від 01.08.2023 р., вказано, що у ході розгляду зазначеного подання установлено, що відсутня необхідність запрошувати іммігранта для надання пояснень. Встановлені обставини свідчать про формальний підхід відповідача під час розгляду подання.
До того ж, згідно з інформацією Державної прикордонної служби України (лист від 14.08.2025 р. № 19/66010-25-Вих), позивач у період після прийняття спірних рішень декілька разів перетинав державний кордон та безперешкодно повертався на територію України. Вказана обставина у поєднанні з відсутністю заборони в`їзду свідчить про непослідовність суб`єкта владних повноважень та ставить під обґрунтований сумнів висновок про те, що присутність ОСОБА_1 в Україні створює реальну загрозу громадському порядку чи безпеці держави.
Наведене, на думку суду, свідчить про те, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, на якого покладено обов`язок доказування, не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що позивач займається діяльністю, що становить загрозу національній безпеці, громадському порядку в Україні.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що скасування позивачеві дозволу на імміграцію в Україну здійснено за відсутності підстав, визначених ст.12 Закону № 2491-III, що є правовою підставою для визнання протиправним та скасування рішення від 16.11.2020 р. №369.
Відтак, рішення ГУ ДМС в Одеські області про скасування дозволу на імміграцію в Україну від 01.08.2023 р. № 51014500000362 громадянину Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 є протиправним та підлягає скасуванню. 
Згідно пунктів 64-67 Порядку № 321 посвідка скасовується територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі: скасування дозволу на імміграцію в Україну відповідно до ст.12 Закону України "Про імміграцію"; отримання даних з баз даних Реєстру, відповідних автоматизованих інформаційних і довідкових систем, реєстрів та баз інших державних органів або інформації від Національної поліції, СБУ, іншого державного органу, який у межах наданих йому повноважень забезпечує дотримання вимог законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, інформації про те, що посвідку видано на підставі неправдивих відомостей, підроблених чи недійсних документів; в інших випадках, передбачених законом.
Рішення про скасування посвідки приймається керівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС чи його заступником протягом п`яти робочих днів з дня надходження відомостей, які є підставою для її скасування.
Копія рішення про скасування посвідки видається територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який прийняв таке рішення, іноземцеві або особі без громадянства під розписку або надсилається їм рекомендованим листом не пізніше ніж через п`ять робочих днів з дня його прийняття.
Територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС протягом п`яти робочих днів з дня прийняття рішення про скасування посвідки інформує про це ДМС та Адміністрацію Держприкордонслужби.
Судом встановлено, що з огляду на скасування дозволу на імміграцію в Україну відповідно до ст.12 Закону України "Про імміграцію", відповідачем рішенням від 01.08.2023 р. № 51012500076055 скасовано посвідку на постійне проживання. 
Разом з тим, враховуючи те, що рішення про скасування дозволу на імміграцію визнано судом протиправним та скасовано, правова підстава для скасування посвідки на постійне проживання фактично відпала. Оскільки право на володіння посвідкою на постійне проживання безпосередньо залежить від наявності чинного дозволу на імміграцію, скасування останнього за відсутності законних підстав автоматично нівелює правомірність скасування документа, що посвідчує особу іммігранта.
Таким чином, рішення ГУ ДМС в Одеській області від 01.08.2023 р. № 51012500076055 про скасування посвідки на постійне проживання № НОМЕР_1 , виданої громадянину Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 , є протиправним як похідне від незаконного рішення про скасування дозволу на імміграцію, а тому також підлягає скасуванню.
Приписами ч.1 ст.77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).
Положеннями ч.1 ст.90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Отже, з урахуванням вищенаведеного, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог позивача. 
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Суд зазначає, що за звернення до суду із зазначеним позовом позивач сплатив 1937,92 грн. судового збору, які мають бути стягнуті з відповідача на його користь.
Керуючись ст.ст.9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 262 КАС України, суд -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_5 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (65014, м.Одеса, вул.Преображенська, буд.44, код ЄДРПОУ 37811384) про визнання протиправними та скасування рішень задовольнити. 
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (65014, м. Одеса, вул. Преображенська, буд. 44, код ЄДРПОУ 37811384) від 01.08.2023 р. № 51014500000362 про скасування громадянину Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_5 ) дозволу на імміграцію в Україну. 
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (65014, м. Одеса, вул. Преображенська, буд. 44, код ЄДРПОУ 37811384) від 01.08.2023 р. № 51012500076055 про скасування громадянину Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_5 ) посвідки на постійне проживання.
Стягнути з Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (65014, м. Одеса, вул. Преображенська, буд. 44, код ЄДРПОУ 37811384) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_5 ) судовий збір в сумі 1937 (одна тисяча дев`ятсот тридцять сім) грн. 92 коп.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя О.І. Бездрабко