ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 травня 2026 року
м. Київ

справа № 462/6887/14
провадження № 61-513св26

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
судді-доповідача - Калараша А. А.,
суддів Грушицького А. І., Карпенко С. О., Литвиненко І. В., Петрова Є. В., 

учасники справи:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»,
відповідач - ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 ,
треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 19 листопада 2019 року, ухвалене під головуванням судді Галайко Н. М., та постанову Львівського апеляційного суду від 08 грудня 2025 року, ухвалене колегією у складі суддів Мікуш Ю. Р., Ніткевича А. В., Савуляка Р. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

1. У вересні 2014 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи», Товариство) подано до суду позов до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.
2. Позов мотивовано тим, що 13 березня 2007 року Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі - ПАТ «АК ПІБ», Банк) уклало з ОСОБА_1 кредитний договір № 285, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 99 000 дол. США. 17 вересня 2007 року ПАТ «АК ПІБ» уклало з ОСОБА_3 кредитний договір № 991, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 100 000 грн з зобов`язанням повернення.

3. Станом на 28 серпня 2014 року внаслідок неналежного виконання ОСОБА_3 зобов`язання за кредитним договором № 991 утворилася прострочена заборгованість за кредитом у розмірі 95 020 грн, зі сплати відсотків - 109 974,85 грн. Станом на 01 вересня 2014 року внаслідок неналежного виконання ОСОБА_2 зобов`язання за кредитним договором № 285 утворилася прострочена заборгованість за кредитом у розмірі 98 139 дол. США, зі сплати відсотків - 50 756,46 дол. США. На заборгованість за кредитним договором № 991 нараховано пеню у розмірі 25 435,03 грн, на заборгованість за кредитним договором № 285 - 11 957,48 дол. США.

4. Виконання зобов`язань за спірними кредитними договорами забезпечені іпотечними договорами. Так, предметом договорів іпотеки, укладених на забезпечення виконання зобов`язань за кредитними договорами, була квартира АДРЕСА_1 , площею 152,1 кв. м. Вартість квартири у договорі іпотеки, укладеному в забезпечення зобов`язань за кредитним договором № 991 сторони оцінили у розмірі 143 000 грн, а у договорі іпотеки, укладеному в забезпечення зобов`язань за кредитним договором № 285, - 750 000 грн.

5. 17 грудня 2012 року Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» уклали договір про передачу прав за договорами забезпечення. Також 17 грудня 2012 року Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» уклали договір відступлення прав вимоги. Внаслідок укладення зазначених договорів Товариство набуло прав кредитора за договором від 19 вересня 2007 року № 991, позичальником за яким був ОСОБА_3 , а також за договором 13 березня 2007 року № 285, позичальником за яким був ОСОБА_2 .

6. Позивач надіслав боржникам вимогу про усунення порушень та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки, але на час подання позову порушення не усунуті, що і стало підставою для звернення з цим позовом.
7. З метою поновити своє порушене право, позивач просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки а саме квартиру АДРЕСА_2 , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 19 вересня 2007 року № 991, яка станом на 28 серпня 2014 року складала 230 429,88 грн, а також заборгованості за кредитним договором від 13 березня 2007 року № 285, яка станом на 01 вересня 2014 року складала 2 109 443,47 грн, шляхом проведення прилюдних торгів, встановивши початкову ціну предмета іпотеки на рівні не нижчому, ніж звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності.

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх ухвалення 

8. Залізничний районний суд м. Львова заочним рішенням від 19 листопада 2019 року позов задовольнив. Звернув стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру АДРЕСА_3 , що належить на праві власності ОСОБА_5 , законними представниками якого були ОСОБА_2 ,    ОСОБА_6 , на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 19 вересня 2007 року № 991, яка станом на 28 серпня 2014 року складає 230 429,88 грн, а саме заборгованість за кредитом у розмірі 95 020 грн, заборгованість зі сплати відсотків - 109 974,85 грн, пеня - 25 435,03 грн, та за кредитним договором від 13 березня 2007 року № 258 у розмірі 2 109 443,47 грн, а саме заборгованість за кредитом у розмірі 1 287 005,84 грн, зі сплати відсотків - 665 625,90 грн, пеня - 156 811,73 грн, шляхом проведення прилюдних торгів згідно з Законом України «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціна на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності. Стягнув з ОСОБА_5 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» судовий збір у розмірі 3 654 грн (т. 2 а. с. 246-250).

9. Суд першої інстанції керувався тим, що правонаступник померлого відповідача ОСОБА_7 - його син ОСОБА_5 , в інтересах якого до нотаріуса звернулися законні представники ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , прийняв спадщину, до складу якої входив спірний об`єкт нерухомості. Водночас дружина померлого ОСОБА_7 - ОСОБА_8 , а також його батько ОСОБА_9 подали заяви про відмову від спадщини. Оскільки позичальники неналежно виконували умови кредитних договорів, внаслідок чого утворилася заборгованість, то наявні підстави для задоволення вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, яким забезпечено виконання зобов`язань за спірними кредитними договорами.
10. Ухвалою від 20 березня 2020 року Залізничний районний суд м. Львова заяву представника законного представника Малолітнього ОСОБА_5 - ОСОБА_10 , про перегляд заочного рішення Залізничного районного суду м. Львова від 19 листопада 2019 року залишив без задоволення (т. 3 а. с. 133-134).

11. Постановою від 27 вересня 2022 року Львівський апеляційний суд заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 19 листопада 2019 року залишив без змін (т. 4 а. с. 112-116).

12. Суд апеляційної інстанції вважав доведеними належним чином підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки з огляду на неналежне виконання позичальниками умов кредитних договорів, направлення кредитором досудової вимоги іпотекодавцю та неусунення порушення виконання умов кредитних договорів позичальниками у встановлений законом строк.

13. Постановою від 15 травня 2024 року Верховний Суд скасував постанову Львівського апеляційного суду від 27 вересня 2022 року, справу направив до суду апеляційної інстанції на новий розгляд (т. 5 а. с. 112-120).

14. Суд касаційної інстанції керувався тим, що суд апеляційної інстанції не надав оцінку відсутності у справі доказів належного сповіщення відповідача та його представника про дату, час та місце слухання справи.

15. Постановою від 08 грудня 2025 року Львівський апеляційний суд залишив без змін рішення Залізничного районного суду м. Львова від 19 листопада 2019 року.

16. Суд апеляційної інстанції керувався тим, що позичальники належним чином не виконували зобов`язання за кредитними договорами, правонаступник кредитора належним чином направив їм досудову вимогу, яка не була виконана, а отже наявні підстави для задоволення вимог кредитора за рахунок предмета іпотеки. Також суд не визнав пропущеним строк позовної давності з огляду на те, що сторони у кредитних договорах погодили строк позовної давності тривалістю десять років.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

17. 12 січня 2026 року ОСОБА_5 за допомогою засобів поштового зв`язку надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 19 листопада 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 08 грудня 2025 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

18. Мотивує скаргу тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не врахували правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14, від 25 квітня 2018 року у справі № 295/5011/15, від 20 червня 2018 року у справі № 127/2871/16, від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17, від 12 лютого 2019 року у справі № 906/142/18, від 06 вересня 2019 року у справі № П/811/13/17, від 14 квітня 2021 року у справі № 205/1129/19, від 14 квітня 2021 року у справі № 361/3865/19, від 27 квітня 2021 року у справі № 619/2314/13, від 28 квітня 2021 року у справі № 520/7712/16, від 03 листопада 2021 року у справі № 915/1190/20, від 15 травня 2024 року у справі № 462/6887/14 (пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК України)).

19. Крім того, зазначає, що справу суд апеляційної інстанції розглянув за відсутності доказів про належне повідомлення відповідача про дату, час та місце слухання справи.

Доводи інших учасників справи

20. Правом на подання відзиву інші учасники справи не скористалися.

Провадження у суді касаційної інстанції

21. Ухвалою від 27 січня 2026 року Верховний Суд відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_5 на заочне рішення Залізничного районного суду міста Львова від 19 листопада 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 08 грудня 2025 року.

22. Як на підставу касаційного оскарження ОСОБА_5 посилається на неврахування судами першої та апеляційної інстанцій правових висновків Верховного Суду (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України), а також на розгляд справи за його відсутності, належним чином не повідомленого про дату, час та місце слухання справи (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

23. Ухвалою від 05 травня 2026 року Верховний Суд призначив справу до розгляду.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій фактичні обставини справи

24. Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що 13 березня 2007 року Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк (закрите акціонерне товариство) та ОСОБА_2 уклали кредитний договір № 285, відповідно до умов якого банк зобов`язувався надати позичальнику кредит у сумі 99 000 дол. США, а позичальник зобов`язувався повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування кредитом у сумі, строки та на умовах, що передбачені договором (т. 1 а. с. 16-18).

25. 13 березня 2007 року Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк (закрите акціонерне товариство) та ОСОБА_1 уклали договір іпотеки, предметом якого стала квартира АДРЕСА_1 , площею 152,1 кв. м. Договір посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Тертичною Е. В. та зареєстрований у реєстрі за № 2420 (т. 1 а. с. 23-25). 

26. Квартира належала ОСОБА_1 на праві приватної власності відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру від 22 березня 2005 року, виданого на підставі розпорядження голови Залізничної районної адміністрації від 22 березня 2005 року № 239 (т. 1 а. с. 26). Право власності на квартиру зареєстроване 28 березня 2005 року відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 28 березня 2005 року № 6848813 (т. 1 а. с. 27).

27. Банк (кредитор) свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши ОСОБА_2 кредит у сумі 99 000 дол. США. Проте, позичальник неналежно виконував взяті на себе зобов`язання, чим порушив істотні умови договору № 285, у результаті чого станом на 01 вересня 2014 року виникла прострочена заборгованість у сумі 2 155 714,91 грн (т. 1 а. с. 34).

28. 19 вересня 2007 року Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк (закрите акціонерне товариство) та ОСОБА_3 уклали кредитний договір № 991, відповідно до умов якого банк зобов`язувався надати позичальнику кредит у сумі 100 000 грн, а позичальник зобов`язувався повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування у сумі, строки та на умовах, що передбачені договором (т. 1 а. с. 6-8).

29. 19 вересня 2007 року Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк (закрите акціонерне товариство) та ОСОБА_1 уклали договір іпотеки, предметом якого стала квартира АДРЕСА_1 , площею 152,1 кв. м. Договір посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Тертичною Е. В. та зареєстрований у реєстрі за № 9787 (т. 1 а. с. 13-15). 

30. Банк (кредитор) свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши ОСОБА_3 кредит у сумі 100 000,00 грн. Натомість позичальник неналежно виконував взяті на себе зобов`язання, чим порушив істотні умови кредитного договору № 991, внаслідок чого станом на 28 серпня 2014 року виникла заборгованість у сумі 238 487,66 грн (т. 1 а. с. 32-33).

31. 17 грудня 2012 року ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» уклали договір відступлення прав вимоги за кредитними договорами, зокрема № 991 та № 285, боржниками за якими були ОСОБА_3 та ОСОБА_11 відповідно (т. 1 а. с. 46-56).

32. 17 грудня 2012 року ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» уклали договір про передачу прав за договорами забезпечення. В пункті 3.1 цього договору зазначено, що у зв`язку з передачею кредитного портфелю за договором відступлення цедент, в порядку та на умовах, визначених договором, передає цесіонарію права, що передаються, та зобов`язується передати цесіонарію договори забезпечення, а цесіонарій приймає та набуває права, що передаються, та зобов`язується прийняти договори забезпечення. Права за договорами забезпечення, зокрема, за договорами від 13 березня 2007 року та від 19 вересня 2007 року, іпотекодавцем за якими був ОСОБА_12 , переходять до цесіонарія виключно в силу положень українського законодавства (т. 1 а. с. 59-62). 

33. 15 квітня 2014 року ТОВ «Кредитні ініціативи» направило ОСОБА_3 та ОСОБА_13 вимоги про усунення порушень виконання зобов`язання за кредитним договором від 19 вересня 2007 року № 991 та попередження про задоволення вимог кредитора за рахунок предмета іпотеки шляхом звернення до суду з відповідним позовом чи вчинення виконавчого напису нотаріуса (т. 1 а. с. 42, 43).

34. 11 вересня 2014 року стягувач ТОВ «Кредитні ініціативи» направив ОСОБА_13 та ОСОБА_14 вимоги про усунення порушень виконання зобов`язання за кредитним договором № 285 від 13 березня 2007 року та попередження про задоволення вимог кредитора за рахунок предмета іпотеки (т. 1 а. с. 35, 36).

35. 12 червня 2017 року, тобто під час розгляду справи судом першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 помер (т. 2 а. с. 67). 

36. 16 листопада 2017 року ТОВ «Кредитні ініціативи» подало до Другої львівської державної нотаріальної контори заяву-претензію з вимогами до спадкоємців. 07 листопада 2017 року зазначена заява надіслана приватному нотаріусу Гринишину Л. Б. за належністю та отримана приватним нотаріусом 10 листопада 2017 року (т. 2 а. с. 112).

37. Згідно з матеріалами спадкової справи № 02/2017 від 01 вересня 2017 року суди встановили, що дружина померлого ОСОБА_15 20 вересня 2017 року подала заяву про відмову від прийняття спадщини (т. 2 а. с. 167). 01 вересня 2017 року батько померлого ОСОБА_9 подав заяву про відмову від прийняття спадщини (т. 2 а. с. 65). Із заявою про прийняття спадщини в інтересах малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулись його законні представники ОСОБА_2 та ОСОБА_6 (т. 2 а. с. 148). Відповідно до заяви від 06 березня 2018 року, засвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельник Л. С., ОСОБА_2 та ОСОБА_6 від імені малолітнього ОСОБА_5 прийняли спадкове майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_1 .

Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, якими керується суд при прийнятті постанови
38. Вивчивши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку. 

39. Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

40. Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

41. Гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами є однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства (пункт 3) частини третьої статті 2 ЦПК України).

42. Ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом (частина перша статті 8 ЦПК України).

43. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи (частина друга статті 211 ЦПК України).

44. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: 1) юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; 2) фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку (частини шоста, сьома статті 128 ЦПК України).

45. Європейський суд з прав людини вказав, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).

46. Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).

47. У ЦПК України (в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року) законодавець встановив повноваження суду апеляційної інстанції скасовувати рішення суду першої інстанції із підстави неналежного повідомлення у суді першої інстанції особи, яка подала апеляційну скаргу.

48. Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (пункт 3 частини третьої статті 376 ЦПК України).

49. Тлумачення частини першої статті 8, частини другої статті 211, пункту 3) частини третьої статті 376 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що: обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє є реалізацією однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства - відкритості судового процесу; невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства; розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності учасника справи, якого не було повідомлено про місце, дату і час судового засідання, є обов`язковою та безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення судом апеляційної інстанції, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

50. У ситуації, коли суд першої інстанції розглянув справу за відсутності сторони, яка не була належним чином повідомлена про час та місце її розгляду, а суд апеляційної інстанції, повідомивши відповідну сторону належним чином, залишив таке рішення суду першої інстанції без змін, якщо такий учасник справи обґрунтовував свою апеляційну скаргу такою підставою, суд касаційної інстанції не може застосувати правило про те, що «не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань» (частина друга статті 410 ЦПК України).

51. Тлумачення частини другої статті 410 ЦПК України свідчить, що: правильним по суті рішення є в тому випадку, коли воно відповідає вимогам законності й обґрунтованості, оскільки порушення останніх має наслідком зміну або скасування оскарженого судового рішення; оскаржене судове рішення належить залишати без змін за наявності незначних порушень закону, які вже були усунені при розгляді справи, або ж таких, які можуть бути виправлені судом апеляційної інстанції; правило про те, що «не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань» стосується випадків, коли такі недоліки не призводять до порушення основних засад (принципів) цивільного судочинства.

52. Європейський суд з прав людини наголошував у своєму рішенні на тому, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року). В той же час Європейський суд з прав людини вказував, що «принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником» (MALA v. UKRAINE, № 4436/07, § 48, ЄСПЛ, від 03 липня 2014 року).

53. У цій справі, оскаржуючи заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 19 листопада 2019 року в апеляційному порядку, правонаступник померлого відповідача ОСОБА_5 , в інтересах якого на час подання апеляційної скарги діяли законні представники ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , зазначав про те, що ухвалюючи заочне рішення, суд першої інстанції не виконав вимоги процесуального законодавства щодо належного сповіщення відповідача про дату, час та місце слухання справи. Львівський апеляційний суд, залишаючи заочне рішення без змін за результатами його апеляційного перегляду, у постанові від 27 вересня 2022 року не надав оцінку зазначеному доводу.

54. Скасовуючи постанову Львівського апеляційного суду від 27 вересня 2022 року та направляючи справу до суду апеляційної інстанції на новий розгляд, Верховний Суд у постанові від 15 травня 2024 року вказав, що на час ухвалення судового рішення судом першої інстанції - на 19 листопада 2019 року, до участі у справі був залучений правонаступник померлого відповідача ОСОБА_5 , однак у справі відсутні докази належного повідомлення про дату, час та місце слухання справи як ОСОБА_5 , так і його законних представників ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , а також представника ОСОБА_16 . Суд касаційної інстанції вказав на те, що оскільки суд апеляційної інстанції не надав оцінку доводу апеляційної скарги щодо неналежного сповіщення відповідача про слухання справи, то не мав законних підстав залишати заочне рішення суду першої інстанції без змін. Суд касаційної інстанції наголосив на тому, що без змін оскаржуване рішення може бути залишене лише за наявності незначних порушень закону, які вже були виправлені судом апеляційної інстанції. Однак, оскільки право на повідомлення сторони про слухання справи є одним з основоположних принципів належного здійснення судочинства, дотримання принципу рівності сторін цивільного судочинства, то заочне рішення у цій справі не могло бути залишене без змін за будь-яких обставин.

55. Відповідно до вимог частини п`ятої статті 411 ЦПК України висновки суду касаційної інстанції, в зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

56. Ухвалюючи постанову від 08 грудня 2025 року, Львівський апеляційний суд не взяв до уваги вказівки суду касаційної інстанції, оскільки не надав оцінку доводам апеляційної скарги щодо неналежного повідомлення відповідача та його представників про дату, час та місце слухання справи, в зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про залишення без змін заочного рішення суду першої інстанції і такий висновок суперечить правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 18 квітня 2022 року у справі № 522/18010/18, від 15 травня 2024 року у справі № 462/6887/14.

57. З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість доводів касаційної скарги щодо неврахування судом апеляційної інстанції правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 18 квітня 2022 року у справі № 522/18010/18, від 15 травня 2024 року у справі № 462/6887/14, а також щодо невиконання вказівки Верховного Суду у постанові від 15 травня 2024 року у справі № 462/6887/14 щодо належного порядку ухвалення остаточного судового рішення по суті спору за умови, що суд першої інстанції ухвалив заочне рішення у відсутність відповідача та доказів його належного сповіщення.

58. З огляду на те, що суд апеляційної інстанції не виконав вказівку Верховного Суду, яка має істотне значення для правильного застосування норм процесуального права під час ухвалення остаточного судового рішення по суті спору, що є безумовною підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, то колегія суддів не надає оцінку іншим доводам касаційної скарги.

59. Під час нового розгляду справи суду апеляційної інстанції слід надати оцінку доводам апеляційної скарги стосовно розгляду судом першої інстанції справи за відсутності відповідача та доказів про його належне сповіщення про слухання справи, та ухвалити остаточне судове рішення по суті позовних вимог з врахуванням правових висновків Верховного Суду викладених у постановах від 18 квітня 2022 року у справі № 522/18010/18, від 15 травня 2024 року у справі № 462/6887/14.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

60. Відповідно до частини п`ятої статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

61. З огляду на вказане колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, постанову Львівського апеляційного суду від 08 грудня 2025 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Постанову Львівського апеляційного суду від 08 грудня 2025 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач А. А. Калараш

Судді: А. І. Грушицький

С. О. Карпенко

І. В. Литвиненко

Є. В. Петров