Справа № 309/3102/25
Провадження № 2/309/1107/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2026 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області
у складі: головуючого - судді Лук`янової О.В.
за участю: секретаря судового засідання Пилип Д.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Хуст цивільну справу за позовом Органу опіки та піклування Горінчівської сільської ради Хустського району Закарпатської області до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав, - 
В С Т А Н О В И В:
Представник позивача, посилаючись на те, що:
-на території Горінчівської сільської територіальної громади проживає сім`я ОСОБА_2 : ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , в якій у період шлюбу народилися діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
-рішенням Хустського районного суду від 15.08.2025 подружжя позбавлене батьківських прав щодо цих дітей; у цій родині також виховувалася донька відповідачки - неповнолітня ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;
-з серпня 2022 року ОСОБА_6 перебуває на обліку дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у зв`язку з ухилянням відповідачки від виконання батьківських обов`язків;
-23.08.2022 дівчинка вперше була вилучена із сім`ї та влаштована до інституційного закладу - відділення термінового влаштування дітей Центру соціальної підтримки дітей та сімей «Домашнє тепло» Горінчівської сільської ради через ухиляння відповідачки від виконання батьківських обов`язків. Дитина була доставлена до Центру в занедбаному стані, з явними ознаками педикульозу. На даний час дівчинка вже вчетверте направлена до Центру;
-у жовтні 2024 року ОСОБА_7 самостійно звернулася до Служби у справах дітей з проханням влаштувати її до Центру, оскільки проживати разом із матір`ю та вітчимом не могла. Згодом дідусь забрав дитину до себе за кордон. Однак у січні 2025 року ОСОБА_7 повернули додому і вже у лютому 2025 року дитина знову була влаштована до Центру, оскільки Службою у справах дітей у результаті рейду було виявлено, що дитина не проживає вдома. Дівчинка знову опинилася на вулиці та повторно звернулася з проханням надати їй прихисток;
-відповідачка не піклувалася про доньку, не переймалася тим, де вона проживає та чим харчується. Під час опитування ОСОБА_7 повідомила, що не заперечує проти позбавлення її матері батьківських прав. Проживаючи разом із нею, дівчинка часто була свідком зловживання відповідачкою алкоголем та сварок із вітчимом. Відповідачка виганяла дитину з дому, через що дівчинка тривалий час була вимушена проживати у сторонніх осіб. Відповідачка за весь період (з 06.01.2025 по 05.02.2025) навіть не знала, де перебуває її донька, не шукала її, не цікавилася її долею, зазначаючи, що вона вже велика, і її опіки не потребує;
-відповідачка не дбала про освіту доньки. Впродовж 2022/2023 та 2023/2024 навчальних років дитина навчалася у Нижньобистрівській гімназії, оскільки перебувала у Центрі. Жодного разу відповідачка за весь період жодного разу за весь період перебування ОСОБА_7 у Центрі не цікавилася її навчанням, не приходила до навчального закладу, не спілкувалася з учителями, не відвідувала батьківські збори. У вересні 2024 року не вжила заходів щодо влаштування доньки на навчання для здобуття повної загальної середньої освіти, із відповідною заявою до навчальних закладів не зверталася, покладених законом на батьків обов`язків не виконувала, не брала педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової або будь-якої іншої участі у вихованні дівчинки;
-за період перебування ОСОБА_7 у Центрі позивачем здійснювалися неодноразові виїзди за місцем проживання відповідачки для обстеження умов проживання. Щоразу спостерігалося одне й те саме: будинок у занедбаному стані, відсутність продуктів харчування, купи брудного одягу, повна антисанітарія, батьки агресивні, з ознаками алкогольного сп`яніння. За рік відповідачка не вжила жодних заходів для покращення умов проживання, не працевлаштувалася, продовжує зловживати алкоголем, відмовляється від соціального супроводу;
-за весь час перебування дівчинки у Центрі відповідачка не телефонувала вихователям, не цікавилася її життям, не дбала про її здоров`я, навчання та утримання. Згідно з довідкою, виданою Центром, дівчинка до закладу надійшла у занедбаному стані. Коли подружжя двічі відвідувало менших дітей, щодо яких вже позбавлені батьківських прав, відповідачка ніколи не згадувала про ОСОБА_7 . Солодощі приносили лише для менших дітей, для ОСОБА_7 подарунків не було;
-сусідами та мешканцями села відповідачка характеризується негативно, веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями;
-з 06.09.1994 відповідачка перебуває на обліку у лікаря-психіатра поліклінічного відділення з діагнозом: олігофренія у ступені вираженої дебільності з емоційно-вольовими розладами та недорозвиненням мови II ступеня. Є інвалідом II групи у зв`язку з психічним захворюванням з 09.12.2021, безстроково. Відповідно до Міжнародної класифікації хвороб 11-го перегляду, олігофренія у ступені вираженої дебільності є застарілим медичним терміном, який використовувався для опису помірного ступеня інтелектуальної недостатності (легкого ступеня розумової відсталості).Рішення про позбавлення батьківських прав особи з легкою розумовою відсталістю може бути прийняте судом, якщо така особа не виконує належним чином батьківські обов`язки і це становить загрозу для дитини. Легка розумова відсталість сама по собі не є підставою для позбавлення батьківських прав. Проте, якщо особа з легкою розумовою відсталістю не виконує своїх батьківських обов`язків через свій стан і це негативно впливає на дитину, суд може прийняти рішення про позбавлення батьківських прав, але лише після ретельного розгляду справи та висновку органу опіки та піклування. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого непсихотичного захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Розумова відсталість легкого ступеня сама по собі не є тяжким захворюванням;
-головним критерієм подання позову органом опіки та піклування було забезпечення найкращих інтересів дитини. Наявність легкої розумової відсталості у відповідачки не є самостійною та безумовною підставою для позбавлення батьківських прав. Законодавство України не містить такої норми. Однак у людей з легкою розумовою відсталістю, при алкогольному сп`янінні підвищується агресивність, імпульсивність, знижується здатність передбачати наслідки. Такий стан є потенційно небезпечною комбінацією, яка може призвести до агресивної поведінки. Однією з ознак загрозливого стану є агресія до близьких або сторонніх осіб. Таким чином, наявність легкої розумової відсталості у відповідачки не є безумовною підставою для позбавлення її батьківських прав, однак у поєднанні з іншими обставинами може становити загрозу для її доньки;
-25 квітня 2025 року рішенням виконавчого комітету Горінчівської сільської ради затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачки;
-підставою позбавлення батьківських прав відповідачки є її ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини та забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти, а також виникнення в сім`ї небезпечної для її життя і здоров`я обстановки, незалежно від суб`єктивних причин такого становища та вини матері;
-враховуючи всі наведені факти тривалого невиконання відповідачкою батьківських обов`язків щодо догляду та забезпечення життєдіяльності своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_6 , тривалого зловживання алкоголем, небажання покращити матеріально-побутові умови, орган опіки та піклування Горінчівської сільської ради вважає доцільним позбавлення батьківських прав відповідачки щодо її неповнолітньої доньки, оскільки повернення дитини до цієї сім`ї несе загрозу її життю та здоров`ю,
звернувся до суду з позовом та просить: позбавити відповідачку батьківських прав відносно її неповнолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
В судове засідання представник позивача не з`явилася, подала до суду заяву /а.с.48-49/, в якій позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити та розглянути справу без її участі.
Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про місце та час слухання справи була повідомлена належним чином /а.с.53-54/, про причини неявки суд не повідомила. Заяви про розгляд справи в її відсутність від відповідачки до суду не надходило. 
Ніяких інших заяв та клопотань від учасників справи до суду не надходило.
Процесуальні дії /забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження/ у справі не проводилися.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України: у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
За таких обставин суд проводить судове засідання в відсутність представника позивача та відповідачки, без фіксування судового процесу.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.2, ч.3 ст.150 СК України: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України: мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини.
Судом встановлено, що відповідачка має неповнолітню доньку - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини /а.с.11/.
Згідно акту обстеження умов проживання сім`ї ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено, що:
-це одноповерховий будинок, який складається з 3-х кімнат: коридор, вітальня, спальня;
-умови проживання: у будинку антисанітарія, безлад та сморід, відсутнє освітлення у кімнатах, купа брудного одягу, відсутність харчів;
-жодних умов для виховання та розвитку дітей не створено;
-за вищевказаною адресою проживають та мають постійне місце реєстрації: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , - батько, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 - мати /а.с.28/.
Згідно повідомлення центра надання соціальних послуг Горінчівської сільської ради №73 від 29 липня 2025 року, неповнолітня дитина: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до закладу дівчинка потрапила у дуже занедбаному стані. За період перебування у відділенні Центру батьки жодного разу не зателефонували вихователям, не цікавилися станом здоров`я та навчання своєї доньки. Коли вони приходили до закладу відвідувати менших своїх дітей, про що свідчать записи у журналі відвідувань, вони ніколи не згадували про ОСОБА_7 . Приносили солодощі для дітей, вони приносили лише для менших, для старшої доньки ніколи не було нічого. Після слів вихователя, про присутність в закладі їхньої старшої доньки, лише тоді вони про неї згадували і могли поділити дещо з солодощів.
З Висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Хустської міської ради від 25 квітня 2025 року №887/60 встановлено:
-громадянка ОСОБА_1 проживає за адресою АДРЕСА_1 . Перебуває у шлюбі з ОСОБА_3 . Двоє їх спільних дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 перебувають у відділенні малого групового будиночку центру соціальної підтримки У суді перебуває справа про позбавлення батьківських прав по відношенню до їх малолітніх дітей. Дочка ОСОБА_1 - ОСОБА_6 проживала разом із бабусею та дідусем. Після смерті бабусі дитину влаштовано до відділення термінового влаштування ЦСПДС «Домашнє тепло» через ухиляння матері від виконання батьківських обов`язків, а саме: зловживання алкоголем, не створення вдома належних умов проживання для дитини та відсутність піклування про доньку, її виховання та навчання, ведення аморального способу життя;
-у серпні 2022 року службою у справах дітей Горінчівської сільської ради ОСОБА_6 взято на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах у зв`язку з ухилянням матері від виконання батьківських обов`язків, а саме: зловживання алкоголем, не створення вдома належних умов проживання для дитини та відсутність піклування про доньку, її виховання та навчання, ведення аморального способу життя. Дитину влаштовано до відділення термінового влаштування ЦСПДС «Домашнє тепло». Мати не працювала і жодних засобів для утримання дитини у неї не було. Часто вживала з чоловіком алкогольні напої та неналежним чином виконувала свої батьківські обов`язки. У будинку, де проживала сім`я, відсутні умови для розвитку дитини. Також у подружжя відсутні будь-які засоби для існування;
- ОСОБА_6 перебувала у центрі «Домашнє тепло»: з 23.08.2022 по 23.05.2023 та з 01.09.2023 по 01.06.2024, з 24.10.2024 по 01.11.2024, з 05.02.2025 і по сьогоднішній день. Мати дівчинку за ці періоди відвідала чотири рази. У червні 2024 року дівчинку повернуто у сім`ю до матері, яка зобов`язалася вживати усіх заходів для здорового росту дитини, влаштувати дівчинку на навчання у 10 клас Монастирецького ліцею, дбати про її виховання. Однак мати так і не виконала обіцянок;
-як з`ясувалося, ОСОБА_6 влітку 2024 року не проживала з матір`ю, а проживала із співмешканкою її дідуся у с. Велятино, Хустського району. Згідно акту обстеження там дівчинка проживала у належних умовах. Дідусь зобов`язався забрати внучку за кордон для проживання разом з ним та подальшого там навчання. Мати написала засвідчену нотаріусом довіреність на громадянку ОСОБА_9 для виїзду дитини за кордон. Однак дитину так і не забрав влітку дідусь, дівчинка повернулася жити до матері, однак останньою не вжито заходів для влаштування доньки до навчального закладу. Дитина проживала у чужих людей без нагляду дорослих, вела безпритульний спосіб життя. У жовтні 2024 року ОСОБА_6 звернулась із заявою про зарахування її до Центру «Домашнє тепло» через те, що вдома разом з матір`ю вона проживати не може через вживання алкоголю матір`ю та її чоловіком. Згодом співмешканка дідуся, громадянка ОСОБА_9 приїхала за дівчинкою і за згодою дитини вивезла її за кордон до Чеської республіки на проживання у сім`ю дідуся ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ;
-у січні 2025 року ОСОБА_6 повернулася на Україну разом з ОСОБА_11 , пішла провідати матір у с. Монастирець і залишилася там, однак вдома знову не проживала. У лютому після виявлення дитини у с. Монастирець її знову влаштовано до Центру «Домашнє тепло». Мати за весь період не цікавилася про місцеперебування доньки, взагалі не підтримувала з нею зв`язок. Наразі дівчинка виховується у Центрі і постало питання про позбавлення матері батьківських прав;
-з ОСОБА_12 неодноразово проводилися бесіди щодо можливості позбавлення її матері батьківських прав. Дівчинка не заперечує, позаяк жити з матір`ю не може.
-відповідно до Акту оцінки потреб сім`ї від 04.02.2025 року сім`я від соціального супроводу відмовилася.
-згідно характеристики, виданої старостою Монастирецького старостинського округу громадянка ОСОБА_1 проживає за адресою АДРЕСА_1 , у шлюбі, офіційно ніде не працює, легковажна, характеризується з негативної сторони, зловживає алкоголем. Неодноразово на неї надходили скарги на поведінку від сусідів, родичів, односельчан;
-в.о.директора Центру, де перебувають діти, повідомила, що за час перебування у закладі мати відвідала дитину чотири рази (була у нетверезому стані), ніколи не телефонувала і не цікавилася її життям;
-виходячи з усіх наведених фактів тривалого невиконання ОСОБА_1 своїх батьківських обов`язків щодо догляду та забезпечення життєдіяльності своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_6 , тривалого зловживання алкоголем, небажання покращити матеріально-побутові умови, орган опіки та піклування Горінчівської сільської ради вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , щодо її неповнолітньої доньки, оскільки повернення дитини до цієї сім`ї несе загрозу її життю та здоров`ю /а.с.21-23/.
Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради Української РСР №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року /далі - Конвенція про права дитини/, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.
Відповідно до положень ст.7, 155 СК України: дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснитися всупереч інтересам дитини.
Згідно ч.7 ст.7 СК України: дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
На підставі ч.8 ст.7 СК України: регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Положеннями статті 48 та 51 Конституції України проголошено право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї та обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття.
Відповідно до Конвенції про права дитини: держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування /стаття 18 Конвенції/.
Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини: держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Декларацією прав дитини, прийнятою резолюцією 1386 Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості.
Виходячи зі змісту частини першої ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»: на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
У відповідності до частини першої статті 165 СК України: право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30 березня 2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
В пункті 18 постанови зазначено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків, з урахуванням її характеру, особи батька, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства»: кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.
У рішенні по справі «Хант проти України» п.54 зазначено, що суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v.Sweden») і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Виходячи з наведеного, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який застосовується при наявності негативного впливу матері на розвиток дитини. Відтак, мати протягом тривалого часу не приділяє належної уваги розвитку своєї неповнолітньої доньки, ухилялася від виконання своїх обов`язків по її вихованню: не піклувалась про її фізичний і духовний розвиток, підготовку до самостійного життя, не спілкувалась з донькою в обсязі, необхідному для її нормального розвитку.
Згідно з нормами ст.12, 81 ЦПК України: кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України: доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч.2 ст.78 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування.
На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку, що в судовому засіданні встановлені факти та досліджені докази, що свідчать про те, що відповідачка ОСОБА_1 свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню і утриманню своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не цікавиться її життям, а тому для захисту прав та інтересів малолітньої дитини її слід позбавити батьківських прав.
Згідно квитанції від 17 квітня 2024 року /а.с.16/ позивач при зверненні до суду сплатив документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1211грн.20коп., які підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача відповідно до ст.141 ЦПК України.
Керуючись ст.12, 13, 81, 141, 247 ч.2, 258-259, 263-265, 268, 273, 354-355 ЦПК України, ст.150, 164 СК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», Законом України «Про охорону дитинства», Конвенцією про права дитини, суд 
В И Р І Ш И В:
Позов Органу опіки та піклування Горінчівської сільської ради Хустського району Закарпатської області /місце знаходження: 90430, с.Горінчово Хустського району Закарпатської області, вулиця Незалежності, будинок №152А; ЄДРПОУ 44305312/ до ОСОБА_1 /місце реєстрації: АДРЕСА_2 ; місце проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_1 / про позбавлення батьківських прав, - задовольнити повністю.
Позбавити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьківських прав відносно її неповнолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 1211грн.20коп.
Повне судове рішення складено 30 березня 2026 року.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та /або/ обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково до Закарпатського Апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи /вирішення питання/ без повідомлення /виклику/ учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 цього Кодексу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Суддя Хустського 
районного суду:  Лук`янова О.В.