ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2026 року 
м. Київ
справа № 200/2765/23
адміністративне провадження № К/990/2240/24, К/990/1888/24
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Жука А.В., 
суддів: Білак М.В., Єресько Л.О.,
розглянувши в порядку письмового провадження справу №200/2765/23 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську про визнання бездіяльності протиправною, стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення, провадження у якій відкрито 
за касаційними скаргами ОСОБА_1 та Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 липня 2023 року (головуючий суддя Аканов О.О.) та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2023 року (колегія суддів у складі судді-доповідача Блохіна А.А., суддів - Казначеєва Е.Г., Сіваченка І.В.),
УСТАНОВИВ:
І. Історія справи
1. У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Краматорську, у якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Територіального управління ДБР, розташованого у м. Краматорську щодо затримки виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2021 року у справі №200/3363/21-а про поновлення на посаді; 
- стягнути з Територіального управління ДБР, розташованого у м. Краматорську на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2021 року у справі №200/3363/21-а, про поновлення на роботі за період з 17 листопада 2021 року до моменту винесення рішення судом у адміністративній справі №200/2765/23 у розмірі 1 344 440 грн 86 коп.
2. Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначав, що роботодавець з 17 листопада 2021 року по день звернення до суду з цим позовом не виконував рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на посаді.
3. З огляду на викладене вважав, що має право на стягнення на свою користь середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, відповідно до статті 236 КЗпП України.
Короткий зміст судових рішень першої та апеляційної інстанцій
4. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 13 липня 2023 року, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2023 року, позовні вимоги задоволено частково:
- визнано протиправною бездіяльність Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську у період з 17 листопада 2021 року по 18 липня 2022 року щодо затримки виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2021 року у справі №200/3363/21-а про поновлення на посаді ОСОБА_1 ;
- стягнуто з Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2021 року у справі №200/3363/21-а про поновлення на посаді, за період з 17 листопада 2021 року по 18 липня 2022 року у розмірі 511135 грн 35 коп., з відрахуванням з указаної суми податків, зборів та обов`язкових платежів.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
5. Задовольняючи позовні вимоги частково суди попередніх інстанцій зазначили, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2021 року у справі №200/3363/21-а, зокрема, поновлено ОСОБА_1 на роботі в Територіальному управлінні Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, на посаді заступника начальника Третього слідчого відділу (відділу з розслідування військових злочинів) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, з 02 березня 2021 року.
6. Отже, з 17 листопада 2021 року (наступний день після проголошення рішення суду від 16 листопада 2021 року) у відповідача виник обов`язок виконати рішення суду в частині поновлення позивача на посаді.
7. Оскільки, рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2021 року у справі №200/3363/21-а про поновлення позивача на посаді не було виконано, суди попередніх інстанцій констатували наявність затримки виконання судового рішення, та вирішили, що позивач має право, відповідно до статті 236 КЗпП України, на виплату середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення.
8. Суди установили, що у зв`язку військовою агресією російської федерації проти України позивач вступив до Збройних Сил України та з 28 жовтня 2020 прийнятий на військову службу за контрактом у Збройні Сили України на посаду осіб рядового складу, призначений на посаду стрільця групи охорони та патрульно-постової служби взводу охорони та патрульно-постової служби роти ІНФОРМАЦІЯ_1 .
9. З огляду на викладене дійшли висновку про те, що до спірних правовідносин слід застосовувати статтю 119 КЗпП України, Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу».
10. Згідно з частиною другою статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами третьою, четвертою статті 119 КЗпП України, а також частиною першою статті 51, частиною п`ятою статті 53, частиною третьою статті 57, частиною п`ятою статті 61 Закону України «Про освіту».
11. Суди указали, що частина третя статті 119 КЗпП України (у редакції, що діяла до 19 липня 2022 року) передбачала, що за працівниками, призваними на строкову військову службу; військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у том числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову.
12. 19 липня 2022 року набрав чинності Закон України від 01 липня 2022 року №2352-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», яким внесено зміни до Кодексу законів про працю України. Зокрема в частині третій статті 119 Кодексу законів про працю України замінено слова «зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток» на «зберігаються місце роботи і посада».
13. З урахуванням зазначеного, суди попередніх інстанцій констатували, що з 19 липня 2022 року у позивача відсутнє право на отримання середнього заробітку в Територіальному управлінні Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Краматорську.
Короткий зміст касаційних скарг 
14. Не погоджуючись із такими судовими рішеннями  ОСОБА_1  подав касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
15. Як на підставу касаційного оскарження судових рішень у цій справі указує на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України. 
16. Обґрунтовуючи посилання на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України указує про відсутність висновків Верховного Суду щодо застосування статті 236 та частини третьої статті 119 КЗпП України у подібних правовідносинах.
17. Переконує, що частина третя статті 119 КЗпП України не може бути застосована до спірних правовідносин, оскільки з 28 жовтня 2020 року позивач не перебував у трудових відносинах з відповідачем.
18. Зауважує, що стаття 236 КЗпП України не містить жодних застережень, щодо звільнення власника або уповноваженого ним органу від відповідальності за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.
19. Територіальне управління ДБР, розташоване у м. Краматорську також звернулося до Суду із касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині задоволених позовних вимог та ухвалити у цій частині нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволені його позовних вимог у повному обсязі. В іншій частині оскаржувані рішення залишити без змін.
20. Як на підставі касаційного оскарження судових рішень у цій справі указує на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
21. Обґрунтовуючи посилання на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування статті 236 КЗпП України, статей 2, 40 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», статей 9, 91, 92 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у подібних правовідносинах.
22. Вважає, що у Територіального управління ДБР у м. Краматорську був відсутній обов`язок виконання судового рішення про поновлення ОСОБА_1 на посаді, у зв`язку з його скасуванням в апеляційному порядку, а лише з 30 травня 2023 року [дата ухвалення постанови Верховним Судом, якою залишено в силі рішення суду першої інстанції про поновлення на посаді] у Територіального управління ДБР у м. Краматорську з`явився обов`язок виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2021 року у справі №200/3363/21-а в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді.
23. Окрім викладеного переконує, що факт проходження ОСОБА_1 військової служби з 28 жовтня 2020 року виключав можливість належного виконання рішення суду від 16 листопада 2021 року у справі №200/3363/21 про поновлення ОСОБА_1 на посаді та допущення останнього до фактичного виконання трудових обов`язків.
Позиція інших учасників справи
24. 15 лютого 2024 року до касаційного суду надійшов відзив Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, у якому відповідач заперечив проти доводів касаційної скарги позивача та просив залишити оскаржувані судові рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог без змін.
25. 28 лютого 2024 року до касаційного суду надійшов відзив ОСОБА_1 , у якому позивач заперечив проти доводів касаційної скарги відповідача та просив залишити таку без задоволення.
Рух адміністративної справи в суді касаційної інстанції
26. 15 січня 2024 року до касаційного суду надійшла скарга ОСОБА_1 .
27. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 січня 2024 року для розгляду справи №200/2765/23 визначено колегію суддів у складі: головуючого судді - Жука А.В., суддів -Мартинюк Н.М., Єресько Л.О.
28. Ухвалою Верховного Суду від 05 лютого 2024 року відкрито касаційне провадження за скаргою ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 липня 2023 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2023 року у справі №200/2765/23 на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
29. 17 січня 2024 року до касаційного суду надійшла скарга Територіального управління ДБР, розташованого у м. Краматорську.
30. Ухвалою Верховного Суду від 23 січня 2024 року касаційну скаргу Територіального управління ДБР, розташованого у м. Краматорську залишено без руху.
31. Ухвалою Верховного Суду від 19 лютого 2024 року відкрито касаційне провадження за скаргою Територіального управління ДБР, розташованого у м. Краматорську на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 липня 2023 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2023 року у справі №200/2765/23 на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
32. Ухвалою Верховного Суду від 10 квітня 2024 року заяви Територіального управління ДБР, розташованого у м. Краматорську про зупинення виконання судових рішень у справі №200/2765/23 задоволено; зупинено виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 липня 2023 року та постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2023 року у справі №200/2765/23 до закінчення перегляду судових рішень в касаційному порядку.
33. Ухвалами Верховного Суду від 28 травня 2026 року закінчено підготовчі дії, справу №200/2765/23 призначено до касаційного розгляду у порядку письмового провадження у суді касаційної інстанції за наявними у справі матеріалами.
34. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 травня 2026 року, у зв`язку із обранням судді Мартинюк Н.М. до Великої Палати Верховного Суду, для розгляду справи №200/2765/23 визначено колегію суддів у складі головуючого судді Жука А.В., суддів Єресько Л.О., Білак М.В.
ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи
35. Судами попередніх інстанцій установлено, що 05 листопада 2018 року в.о. директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Краматорську, видав наказ №25 «Про призначення ОСОБА_1 », яким ОСОБА_1 призначений на посаду заступника начальника третього слідчого відділу (відділу розслідування військових злочинів) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Краматорську.
36. 28 грудня 2019 року т.в.о. Директора Державного бюро розслідувань Венедіктовою І.В. видано наказ №343 «Про організацію проведення заходів на виконання вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення діяльності Державного бюро розслідувань».
37. 02 січня 2020 року т.в.о. Директора Державного бюро розслідувань Венедіктовою І.В. видано наказ №1 «Про внесення змін до наказу Державного бюро розслідувань від 28 грудня 2019 року №343 «Про організацію проведення заходів на виконання вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення діяльності Державного бюро розслідувань».
38. 03 січня 2020 року т.в.о. Директора Державного бюро розслідувань Венедіктовою І.В. видано наказ №2 «Про внесення змін до наказу Державного бюро розслідувань від 28 грудня 2019 року №343 «Про організацію проведення заходів на виконання вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення діяльності Державного бюро розслідувань» з урахуванням змін, внесених наказом Державного бюро розслідувань від 02 січня 2020 року №1» наказ №343 від 28 грудня 2019 року був доповнений пунктом 3: «Затвердити порядок зміни категорії посад Державного бюро розслідувань, які заміщуються державними службовцями на посади, які підлягають заміщенню особами рядового і начальницького складу».
39. 08 липня 2020 року в.о. Директора Державного бюро розслідувань О.Соколовим видано наказ №323 «Про затвердження Переліку посад у територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, що підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу, граничних спеціальних звань за цими посадами». Згідно з наказом посада директора територіального управління Державного бюро розслідувань підлягає заміщенню особою начальницького складу.
40. 20 жовтня 2020 року в.о. Директора Державного бюро розслідувань ОСОБА_2 видано наказ №199дск «Про затвердження змін штатного розпису територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Краматорську». Згідно із затвердженими змінами до штатного розпису, які вводяться в дію з 01 лютого 2021 року, виводиться із штатного розпису посада державної служби «Заступник начальника третього слідчого відділу (відділу з розслідування військових злочинів)» та вводиться посада старшого начальницького складу ДБР.
41. 28 жовтня 2020 року між Міністерством оборони України та ОСОБА_1 укладений контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу строком на 3 роки.
42. 28 жовтня 2020 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 у відповідності до статей 20 та 23 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу видано Наказ №38-РС, яким укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу строком на З (три) роки та прийнято на військову службу за контрактом осіб рядового складу та призначено: рядового запасу ОСОБА_1 , стрільцем групи охорони та патрульно-постової служби взводу охорони та патрульно-постової служби роти ІНФОРМАЦІЯ_1 , вос-932915а.
43. 29 жовтня 2020 року директором Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Краматорську, видано наказ №183-ос «Про увільнення від роботи ОСОБА_1 на час проходження військової служби», яким увільнено ОСОБА_1 , заступника начальника Третього слідчого відділу (відділ з розслідування військових злочинів) слідчого управління Територіального управління ДБР, розташованого у місті Краматорську, від роботи після проведення позачергової інвентаризації матеріалів досудового розслідування у кримінальних провадженнях, які здійснюються слідчими Третього слідчого відділу (відділу з розслідування військових злочинів) слідчого управління Територіального управління ДБР, розташованого у місті Краматорську та затвердження акту інвентаризації матеріалів досудового розслідування у кримінальних провадженнях, які здійснюються слідчими Третього слідчого відділу (відділу з розслідування військових злочинів) слідчого управління Територіального управління ДБР, розташованого у місті Краматорську, на час проходженням ним військової служби за контрактом під час дії особового періоду на строк дії його закінчення або до фактичного звільнення з військової служби, збереженням за ОСОБА_1 місця роботи, посади та середнього заробітку.
44. 02 листопада 2020 року ІНФОРМАЦІЯ_1 листом за №5412 повідомив директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Краматорську, про те, що ОСОБА_1 не зарахований до особового складу і службі в Збройних Силах України не проходить.
45. 02 листопада 2020 року директором Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Краматорську, видано наказ №78 «Про призначення позачергової інвентаризації матеріалів досудового розслідування у кримінальних провадженнях, які здійснюються слідчими третього слідчого відділу (відділ з розслідування військових злочинів) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську».
46. 26 лютого 2021 року директором Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Краматорську, видано наказ №44-ос «Про звільнення ОСОБА_1 », яким ОСОБА_1 був звільнений з посади заступника начальника третього слідчого відділу (відділу розслідування військових злочинів) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Краматорську, 01 березня 2021 року в зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни штатного розпису, з припиненням державної служби.
47. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 12 травня 2021 року у справі №200/12237/20-а, яке набрало законної сили 11 серпня 2021 року:
- визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо не видання наказу по стройовій частині про зарахування з 28 жовтня 2020 року ОСОБА_1 до списків військової частини та не в поставленні на всі види матеріального забезпечення; 
- зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 зарахувати з 28 жовтня 2020 року ОСОБА_1 наказом по стройовій частині до списків військової частини ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та поставити з 28 жовтня 2020 року на всі види матеріального забезпечення; 
- визнано протиправним та скасовано наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (по особовому складу) від 06 листопада 2020 року №39-РС щодо ОСОБА_1 ; 
- зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 прийняти з 28 жовтня 2020 року ОСОБА_1 на військову службу за контрактом у Збройні Сили України на посаду осіб рядового складу, призначити на посаду стрільця групи охорони та патрульно-постової служби взводу охорони та патрульно-постової служби роти ІНФОРМАЦІЯ_1 , ВОС-932915А та присвоїти військове звання «солдат»; 
- зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 28 жовтня 2020 року; 
- визнано протиправним та скасовано окреме положення наказу директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованому у місті Краматорську №183-ос від 29 жовтня 2020 року в частині зазначення: «після проведення позачергової інвентаризації матеріалів досудового розслідування у кримінальних провадженнях, які здійснюються слідчим Третього слідчого відділу (відділ з розслідування військових злочинів) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованому у місті Краматорську та затвердження акту інвентаризації матеріалів досудового розслідування у кримінальних провадженнях, які здійснюються слідчим Третього слідчого відділу (відділ з розслідування військових злочинів) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованому у місті Краматорську».
48. Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (по особовому складу) від 19 серпня 2021 року №21-РС скасовано наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (по особовому складу) від 06 листопада 2020 року №39-РС, з 28 жовтня 2020 року ОСОБА_1 прийнятий на військову службу за контрактом у Збройні Сили України на посаду осіб рядового складу, призначений на посаду стрільця групи охорони та патрульно-постової служби взводу охорони та патрульно-постової служби роти ІНФОРМАЦІЯ_1 , ВОС-932915А та присвоєно військове звання «солдат».
49. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2021 року у справі №200/3363/21-а:
- визнано протиправним та скасовано наказ Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, від 26 лютого 2021 року №44-ос «Про звільнення ОСОБА_1 »;
- поновлено ОСОБА_1 на роботі в Територіальному управлінні Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, на посаді заступника начальника Третього слідчого відділу (відділу з розслідування військових злочинів) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, з 02 березня 2021 року;
- стягнуто з Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період з 02 березня 2021 року по 16 листопада 2021 року в сумі 563797 гривень 78 копійок. 
У задоволенні позовних вимог до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, про поновлення на посаді, що є рівнозначною з посадою заступника начальника Третього слідчого відділу (відділу з розслідування військових злочинів) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов`язання скасувати в трудовій книжці запис про звільнення ОСОБА_1 , з посади заступника начальника Третього слідчого відділу (відділу з розслідування військових злочинів) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, відмовлено. 
Рішення суду в частині присудження виплати заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді допущено до негайного виконання.
50. Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2022 року у справі №200/3363/21-а рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2021 року у справі скасовано; прийнято нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено повністю.
51. Постановою Верховного Суду від 30 травня 2023 року у справі №200/3363/21-а постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2022 року скасовано, а рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2021 року залишено в силі.
52. Уважаючи, що має право на виплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі з 17 листопада 2021 року (наступний день після ухвалення рішення про поновлення на посаді) по дату ухвалення судом першої інстанції рішення у цій справі, позивач звернувся до суду з цим позовом.
ІІІ. Позиція Верховного Суду 
53. Відповідно до частин першої та другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої та/або апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
54. У межах касаційного провадження слід вирішити питання наявності/відсутності підстав для задоволення вимог позивача про стягнення на його користь середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі за період з 17 листопада 2021 року по 13 липня 2023 року [дата постановлення рішення суду першої інстанції у цій справі].
55. Касаційні провадження відкрито на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України - у зв`язку із відсутністю висновку Верховного Суду щодо застосування статті 236 КЗпП України, частини третьої статті 119 КЗпП України, статей 2, 40 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», статей 9, 91, 92 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у подібних правовідносинах.
56. Позивач переконує, що частина третя статті 119 КЗпП України не може бути застосована до спірних правовідносин, оскільки з 28 жовтня 2020 року він не перебував у трудових відносинах з відповідачем.
57. Зауважує, що стаття 236 КЗпП України не містить жодних застережень, щодо звільнення власника або уповноваженого ним органу від відповідальності за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.
58. Водночас відповідач наполягає на тому, що у Територіального управління ДБР у м. Краматорську був відсутній обов`язок виконання судового рішення про поновлення ОСОБА_1 на посаді, у зв`язку з його скасуванням в апеляційному порядку, а лише з 30 травня 2023 року [дата ухвалення постанови Верховним Судом, якою залишено в силі рішення суду першої інстанції про поновлення на посаді] у Територіального управління ДБР у м. Краматорську з`явився обов`язок виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2021 року у справі №200/3363/21-а в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді.
59. Окрім викладеного вважає, що факт проходження ОСОБА_1 військової служби з 28 жовтня 2020 року виключав можливість належного виконання рішення суду від 16 листопада 2021 року у справі №200/3363/21 про поновлення ОСОБА_1 на посаді та допущення останнього до фактичного виконання трудових обов`язків.
60. Колегія суддів звертає увагу на те, що після відкриття касаційного провадження у цій справі Верховний Суд у постанові від 20 листопада 2024 року у справі №560/4660/23 сформував висновок щодо застосування статті 236 КЗпП України та частини третьої статті 119 КЗпП України у подібних правовідносинах. 
61. У силу приписів частини третьої статті 341 КАС України, Верховний Суд ураховує зазначені висновки при вирішенні цього спору і далі зазначає таке.
62. Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
63. Відповідно до частини першої статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
64. Приписами статті 236 КЗпП України передбачено, що у разі затримки роботодавцем виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.
65. Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання роботодавцем про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх обов`язків.
66. Тобто, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника вважається виконаним тоді, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ (розпорядження) про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника.
67. При розумінні роботи як регулярно виконуваної працівником діяльності, обумовленої трудовим договором, поновлення на роботі також включає допущення працівника до фактичного виконання трудових обов`язків, тобто створення умов, за яких він може їх здійснювати.
68. Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі №521/1892/18, від 20 жовтня 2022 року у справі №160/12318/21.
69. У справі, що розглядається, рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2021 року у справі №200/3363/21-а, яке набрало законної сили, серед іншого, поновлено ОСОБА_1 на роботі в Територіальному управлінні Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, на посаді заступника начальника Третього слідчого відділу (відділу з розслідування військових злочинів) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, з 02 березня 2021 року.
70. Отже, існування зазначеного судового рішення породжує у відповідача обов`язок його виконання щодо поновлення ОСОБА_1 на указаній посаді, який має бути здійснений, шляхом видання відповідачем відповідного наказу.
71. Між тим, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується самим відповідачем, рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2021 року у справі №200/3363/21-а станом на день звернення до суду з цим позовом не виконано.
72. За таких обставин та правового врегулювання Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про затримку з боку відповідача виконання судового рішення про поновлення на посаді.
73. Верховний Суд зазначає, що середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникла у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно із фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.
74. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року (справа №755/12623/19) визначила природу середнього заробітку за час вимушеного прогулу, вказавши, що такий заробіток за природою є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію. Незаконне звільнення - це незаконне припинення роботодавцем із працівником трудового договору в односторонньому порядку. У свою чергу, виконання роботодавцем рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника полягає у відновленні трудового договору, який раніше існував і був незаконно припинений.
75. Конституційний Суд України неодноразово надавав офіційне тлумачення частині другій статті 233 КЗпП України. Так, Конституційний Суд України у рішенні від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 дійшов висновку, що під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат. Однією з таких гарантій Конституційний Суд України визнав оплату за час простою, який мав місце не з вини працівника.
До вимушеного прогулу прирівнюється затримка роботодавцем виконання рішення про поновлення на роботі (стаття 236 КЗпП України). Середній заробіток за своїм змістом також є державною гарантією, право на отримання якої виникає у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин.
76. Як зазначено вище, рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2021 року у справі №200/3363/21-а станом на день звернення до суду з цим позовом не виконано.
77. Отже, за указаний період мав бути виплачений середній заробіток, адже згідно зі статтею 236 КЗпП України затримка роботодавцем виконання рішення про поновлення на посаді фактично ототожнена розміру заробітної плати, яку б позивач мав отримувати у цей період, перебуваючи у трудових відносинах з відповідачем.
78. Водночас, як установлено судами попередніх інстанцій, 28 жовтня 2020 року позивач уклав контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України. На дату прийняття судом першої інстанції рішення у цій справі (№200/2765/23), позивач продовжував проходити військову службу.
79. Відповідно до частин першої-третьої статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби.
80. Згідно з частинами першою-другою статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
81. Згідно з частиною другою статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами третьою, четвертою статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 51, частиною п`ятою статті 53, частиною третьою статті 57, частиною п`ятою статті 61 Закону України «Про освіту».
82. Частиною третьою статті 119 КЗпП України (у редакції, чинній на момент укладення позивачем указаного контракту) було визначено, що за працівниками, призваними на строкову військову службу; військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб-підприємців, у яких вони працювали на час призову.
83. 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресію рф проти України Указом Президента України №64/2022 введено воєнний стан із 05 год 30 хв 24 лютого 2022 року, який триває і на теперішній час.
84. 19 липня 2022 року набрав чинності Закон України від 01 липня 2022 року №2352-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», яким внесено зміни до КЗпП України, зокрема в частині третій статті 119 замінено слова «зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток» на «зберігаються місце роботи і посада».
85. Наведене свідчить, що з 19 липня 2022 року припинено нарахування середнього заробітку працівникам у період проходження військової служби за контрактом.
86. За загальним правилом, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.
87. Таким чином, у правовідносинах, які склались у цій справі, застосуванню підлягають приписи статті 236 КЗпП України у взаємозв`язку зі статтею 119 КЗпП України (у редакції, чинній з 19 липня 2022 року), положеннями Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
88. Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної в Рішенні від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.
89. Конституційний Суд України у Рішенні від 22 травня 2018 року №5-р/2018 сформулював правову позицію, відповідно до якої держава виходячи з існуючих фінансово-економічних можливостей має право вирішувати соціальні питання на власний розсуд. Тобто, у разі значного погіршення фінансово-економічної ситуації, виникнення умов воєнного або надзвичайного стану, необхідності забезпечення національної безпеки України, модернізації системи соціального захисту тощо держава може здійснити відповідний перерозподіл своїх видатків з метою збереження справедливого балансу між інтересами особи та суспільства. Проте держава не може вдаватися до обмежень, що порушують сутність конституційних соціальних прав осіб, яка безпосередньо пов`язана з обов`язком держави за будь-яких обставин забезпечувати достатні умови життя, сумісні з людською гідністю.
У пункті 3 вказаного Рішення зазначено, що Верховна Рада України, виходячи з існуючих фінансово-економічних можливостей держави та з метою збереження справедливого балансу між інтересами особи та суспільства має змогу запроваджувати, змінювати, скасовувати або поновлювати такі пільги, оскільки вони не мають фундаментального характеру, а отже, не можуть розглядатися як конституційні права, свободи та гарантії їх реалізації.
90. Варто зауважити, що наразі Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року №2352-ІХ є чинним та обов`язковим до виконання, а, тому виплата середнього заробітку на підприємстві (в установі/організації), де працювала особа на час укладення контракту, незалежно від підпорядкування та форми власності, здійснюється по 18 липня 2022 року включно, тобто до набрання чинності цим Законом.
91. За такого правового врегулювання та обставин справи, з урахуванням позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 20 листопада 2024 року у справі №560/4660/23, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність у позивача з 19 липня 2022 року права на отримання середнього заробітку в Територіальному управління ДБР, розташованому у м.Краматорську.
92. Щодо доводів позивача про те, що після прийняття заяви про збільшення розміру позовних вимог суд першої інстанції повинен був постановити ухвалу про розгляд справи за правилами загального провадження, а не продовжувати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні без повідомлення сторін), оскільки розмір середнього заробітку, обчисленого позивачем, перевищував п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, Суд зазначає таке.
93. 11 липня 2023 року позивач подав до суду першої інстанції заяву про збільшення позовних вимог, у якій зазначив, що середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, який просить стягнути на його користь, становить 1 344 440 грн 86 коп., що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
94. За змістом пункту 2 частини четвертої статті 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
95. Відповідно до пункту 2 частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.
96. За змістом наведеної норми розгляд судом у порядку спрощеного позовного провадження справи, яка підлягала розгляду виключно за правилами загального позовного провадження, не є безумовною підставою для скасування судового рішення. Порушення судом норм частини четвертої статті 257 КАС України, якими установлено перелік адміністративних справ, які розглядаються виключно у загальному позовному провадженні, може бути підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий судовий розгляд лише тоді, якщо це зумовило неправильне чи неповне встановлення обставин у справі та, як наслідок, вплинуло на її вирішення.
97. Перелік порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд, установлений частиною третьою статті 353 КАС України. На жодне з таких порушень позивач у касаційній скарзі не указує, так само як і не указує, яким чином розгляд судом першої інстанції справи у порядку спрощеного позовного провадження вплинув на правильність та повноту установлення обставин у справі.
98. У касаційній скарзі відсутні доводи про те, що у справі є невстановлені фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, а позиція позивача полягає у неправильному застосуванні судами попередніх інстанцій при вирішенні справи по суті спору норм матеріального права за відсутності висновків Верховного Суду [щодо застосування таких норм] та надання судами, на переконання позивача, неправильної оцінки наданим ним доказів. Відповідно, посилання скаржника на те, що розгляд цієї справи у порядку спрощеного позовного провадження призвів до наслідків, які зумовлюють скасування судових рішень і направлення справи на новий розгляд, є безпідставним.
99. Під час касаційного перегляду справи підтверджено, що суди попередніх інстанцій установили обставини у справі на підставі дослідження доказів у справі, та дійшли правильного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог. Відтак, відсутні підстави стверджувати, що розгляд справи судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження вплинув на повноту установлення судом обставин у справі.
100. Щодо доводів відповідача про відсутність у Територіального управління ДБР у м. Краматорську обов`язку виконання судового рішення про поновлення ОСОБА_1 на посаді, у зв`язку з його скасуванням в апеляційному порядку, а лише з 30 травня 2023 року [дата ухвалення постанови Верховним Судом, якою залишено в силі рішення суду першої інстанції про поновлення на посаді] у Територіального управління ДБР у м. Краматорську з`явився обов`язок виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2021 року у справі №200/3363/21-а в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді, та про неможливість поновлення позивача у зв`язку із проходження ним військової служби Суд зазначає таке.
101. Так, наведеними доводами відповідач обґрунтовує позицію щодо неможливості стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення на роботі, у тому числі, за період з 17 листопада 2021 року по 18 липня 2022 року.
102. Колегія суддів зауважує, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, прийняте органом, який розглядав трудовий спір, підлягає негайному виконанню (частина восьма статті 235 КЗпП України).
103. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.
104. Тобто законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника у разі його незаконного звільнення. 
105. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ (розпорядження) про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника.
106. При цьому, працівник повинен бути обізнаним про наявність наказу про його поновлення на роботі і йому повинно бути фактично забезпечено доступ до роботи і можливості виконання своїх обов`язків.
107. Подібні висновки висловлені Верховним Судом у постанові від 06 жовтня 2022 року у справі №440/4314/21.
108. У свою чергу положення статті 236 КЗпП України установлюють відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника з метою компенсації йому втрат від неотримання заробітної плати чи неможливість працевлаштуватись.
109. Колегія суддів зауважує, що Верховний Суд неодноразово розглядав питання можливості застосування статті 236 КЗпП України за обставин, коли суд вищої інстанції скасовує судове рішення про поновлення працівника.
110. Зокрема, у постанові від 24 жовтня 2023 року у справі №420/10861/21 Верховний Суд зазначив, що незастосування статті 236 КЗпП України у подібних випадках здатне потурати невиконанню судових рішень.
111. Також, таке правозастосування сприяє негативній практиці, за якої роботодавець зволікатиме з виконанням рішення про поновлення особи на роботі допоки апеляційний суд не перегляне справу.
112. У цьому контексті Суд зауважив, що інститут звернення рішення суду до негайного виконання покликаний забезпечувати швидкий і реальний захист прав працівника. Цей інститут не заперечує можливості скасування в апеляційному порядку рішення, допущеного до негайного виконання, проте на стадії апеляційного оскарження віддає перевагу інтересам працівника.
113. Зрештою, стаття 236 КЗпП України не містить у собі застереження про те, що скасування рішення про поновлення на роботі звільняє роботодавця від обов`язку оплатити працівнику вимушений прогул при затримці його виконання.
114. З урахуванням наведених обставин і міркувань Верховний Суд у постанові від 24 жовтня 2023 року у справі №420/10861/21 дійшов висновку про те, що у випадку затримки виконання рішення про поновлення на роботі факт подальшого скасування цього рішення в апеляційному порядку не позбавляє особу права на отримання середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення та, відповідно, не звільняє роботодавця від обов`язку здійснити таку виплату.
115. Інакше застосування статті 236 КЗпП України, за позицією Верховного Суду, може «атакувати принцип обов`язковості судового рішення та здатне підважити процесуальний інститут звернення рішення суду до негайного виконання».
116. Беручи до уваги наведені висновки Суд відхиляє доводи відповідача щодо неможливості стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі за період з 17 листопада 2021 року по 18 липня 2022 року.
117. Колегія суддів наголошує, що негайне виконання рішення суду про поновлення особи на посаді у відносинах публічної служби не ставиться у залежність від будь-яких обставин, у тому числі від перебування особи на військовій службі. Питання щодо несумісності має вирішуватися після виконання рішення суду про поновлення особи на посаді і це питання не охоплюється предметом спору у справі про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді.
118. З огляду на викладене колегія суддів констатує, що доводи касаційних скарг не спростовують висновків судів попередніх інстанцій по суті спору, а оскаржувані судові рішення прийняті з додержанням норм матеріального права.
Висновки за результатами розгляду касаційних скарг 
119. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення першої та (або) апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
120. Згідно з частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
121. Зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційні скарги ОСОБА_1 та Територіального управління ДБР, розташованого у м. Краматорську необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
122. Частиною третьою статті 375 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).
123. Оскільки ухвалою судді Верховного Суду (судді-доповідача у цій справі) від 10 квітня 2024 року зупинено виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 липня 2023 року та постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2023 року у справі №200/2765/23 до закінчення перегляду судових рішень в касаційному порядку, суд дійшов висновку про наявність підстав для поновлення виконання зазначених судових рішень.
IV. Висновки щодо судових витрат
124. З огляду на результат касаційного перегляду справи перерозподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359, 375 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційні скарги ОСОБА_1 та Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську залишити без задоволення.
2. Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 липня 2023 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2023 року у справі №200/2765/23 залишити без змін.
3. Поновити виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 липня 2023 року та постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2023 року у справі №200/2765/23.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та не може бути оскаржена.

..................................

..................................

..................................
А.В. Жук
М.В. Білак
Л.О. Єресько
Судді Верховного Суду