ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2026 р. 	Справа № 520/3550/26	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 20.03.2026, головуючий суддя І інстанції: Волошин Д.А., по справі № 520/3550/26
за позовом ОСОБА_1 
до  Височанського селищного голови Мороза Олександра Васильовича , заступника Височанського селищного голови з питань житлово-комунального господарства Тройна Олега Володимировича 
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Височанського селищного голови Мороза Олександра Васильовича, заступника Височанського селищного голови з питань житлово-комунального господарства Тройно Олега Володимировича, в якому просив:
- визнати дію Височанського селищного голови О. Мороза щодо відмови у передачі продуктів харчування, які визначено постановою КМУ №328/22 неправовірними, такими, що порушили мої права на соціальний захист, встановлений Державою, за вимогами постанови КМУ №328 від 20.03.2022;
- визнати дію заступника Височанського селищного голови О. Тройно щодо відмови у передачі продуктів харчування, які визначено постановою КМУ №328/22 неправовірними, такими, що порушили мої права на соціальний захист, встановлений державою, за вимогами постанови КМУ №328 від 20.03.2022;
- зобов`язати Височанську селищну голову О. Мороза віддати продукти харчування у обсягах, зазначених постановою КМУ №3328/22 на 1 особу, які ОСОБА_2 привласнив заради свого збагачення;
- зобов`язати заступника Височанського селищного голови О. Тройно віддати продукти харчування у обсягах, зазначених постановою КМУ №3328/22 на 1 особу, які ОСОБА_3 привласнив заради свого збагачення.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 24.02.2026 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачу термін - десять календарних днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду заяви про поновлення строку звернення до суду з позовом з належним обґрунтуванням причин пропуску строку та доказів поважності причин його пропуску.
До суду першої інстанції від позивача 09.03.2026 надійшла заява щодо виправлення недоліків позовної заяви, в якій позивач виклав доводи щодо непропущення ним строку звернення до суду.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 20.03.2026 позовну заяву ОСОБА_1 до Височанського селищного голови Мороза Олександра Васильовича, заступника Височанського селищного голови з питань житлово-комунального господарства Тройно Олега Володимировича про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії повернуто позивачу, роз`яснено, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Не погодившись з ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 20.03.2026 у справі № 520/3550/26, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 20.03.2026 у справі № 520/3550/26 про повернення позовної заяви та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на те, що факт обізнаності у порушенні його прав необхідно відраховувати від 20.02.2026, ні нормативний документ, ні офіційна відповідь ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не мають дати, за якою можна здійснити обрахування строку. Позивач зазначає, що порушення його прав є триваючим та посилається на ухвалу Великої палати Верховного Суду від 28.09.2022 у справі № 140/1770/19, постанови Верховного Суду від 11.12.2018 у справі № 242/924/17, від 02.07.2025 у справі № 903/602/24. Позивач наголошує, що у подальшому законодавство про зупинення перебігу строку позовної давності було скасовано, з 04.09.2025 року позовна давність стала обчислюватися знову, позов подано 20.02.2026, тому шестимісячний строк позовної давності позивачем не пропущено. Крім цього, позивач вказує на запровадження на території України карантину як на підставу для продовження процесуальних строків звернення до суду з позовом.
Відповідачі не скористалися правом на подання відзиву на апеляційну скаргу позивача.
Відповідно до частини 1 статті 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, зокрема, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.
Беручи до уваги відсутність клопотань від учасників справи про розгляд справи за їх участю, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, керуючись приписами статті 311 КАС України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та дослідивши наявні у них докази, обговоривши підстави та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Повернувши позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не подав заяву про поновлення строку звернення до суду з належним обґрунтуванням причин пропуску строку, не подав доказів поважності причин його пропуску.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до частин 1, 2 статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Аналіз зазначених норм дає підстави зробити висновок, що шестимісячний строк звернення до суду в адміністративному судочинстві є загальним і застосовується, якщо інше не встановлено цим Кодексом або іншими законами.
Згідно з частиною 1 статті 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Відповідно до частини 2 статті 123 КАС України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Таким чином, чинне законодавство обмежує право позивача на звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, визначено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків пов`язане з необхідністю досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.
Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс на інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії).
Отже, дотримання строку звернення з позовом є однією з умов реалізації права на подання позову у публічно-правових відносинах.
Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
Колегія суддів зазначає, що правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Однак, закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.
Тому, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані із дійсними, істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2019 у справі № 9901/405/19.
При цьому, день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.
Даний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 29.01.2026 у справі № 560/2395/25.
Таким чином, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів.
Колегія суддів вказує, що у цій справі спір стосується визнання неправомірними дій Височанського селищного голови Мороза Олександра Васильовича, заступника Височанського селищного голови з питань житлово-комунального господарства Тройно Олега Володимировича стосовно відмови у передачі продуктів харчування у обсягах на 1 особу, зазначених постановою Кабінету Міністрів України №328 від 20.03.2022 (далі – Постанова №328).
Позовні вимоги мотивовані тим, що у позивача є право на отримання продуктів харчування в обсягах на 1 особу згідно з положеннями Постанови №328.
Пропущення строку на звернення з адміністративним позовом до суду позивач мотивував тим, що дізнався про наявність свого порушеного права лише 20.02.2026.
З приводу викладеного колегія суддів вказує на таке.
Так, пунктом 1 Постанови № 328 установлено, що:
- на період дії воєнного стану з метою задоволення нагальних потреб функціонування держави забезпечення населення територіальних громад областей та м. Києва, на території яких тривають активні бойові дії (відповідно до переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми єПідтримка), у тому числі внутрішньо переміщених осіб з таких областей та м. Києва, соціально незахищених осіб, які проживають на територіях територіальних громад, які визначено як території можливих бойових дій відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Міністерства розвитку громад та територій, продовольчими товарами тривалого зберігання, хлібом та хлібобулочними виробами нетривалого зберігання, випікання яких передбачено підпунктом 3 пункту 4 цієї постанови, (далі - продовольчі товари) здійснюється безоплатно;
- обсяг продовольчих товарів, а також пакувальних товарів для їх фасування з розрахунку на кількість осіб, які потребують забезпечення такими товарами, але не більш як 10 млн. осіб, для безоплатної видачі населенню формує Міністерство економіки, довкілля та сільського господарства;
- на період дії воєнного стану для безоплатного забезпечення населення продовольчими товарами можуть використовуватися товари, закуплені за рахунок коштів державного бюджету, зокрема передбачених за програмою Субвенція з державного бюджету місцевим бюджетам на забезпечення нагальних потреб функціонування держави в умовах воєнного стану, та місцевих бюджетів, а також товари, отримані іншими не забороненими законодавством способами.
Пунктом 3 Постанови № 328 визначено обласні, Київську міську військові адміністрації одержувачами товарів, що визначені в додатку.
Дана постанова набрала чинності 21.03.2022.
Отже, вказаними положеннями Постанови № 328 на період дії воєнного стану встановлюється безоплатне забезпечення певних категорій осіб продовольчими товарами тривалого зберігання, хлібом та хлібобулочними виробами нетривалого зберігання.
Як встановлено з матеріалів справи, 04.05.2022 позивач звернувся до Височанського селищного голови О. Мороза з пропозицією надати продукти харчування, які повинні були бути видані за постановою КМУ № 328 від 20.03.2022. Позивачем було отримано відповідь селищного голови О. Мороза від 19.05.2022 №03-09/622, якою повідомлено, що у селищній раді відсутні запитувані товари, зазначено про те, що в разі їх надходження позивача буде повідомлено з наданням можливості їх отримання.
Позивач 22.07.2022 повторно звернувся до селищного голови з пропозицією передати зазначені продукти харчування. Позивачем було отримано відповідь заступника Височанського селищного голови з питань житлово-комунального господарства О. Тройно від 27.07.2022 №03-09/967, якою повідомлено, що у Височанській селищній раді відсутні продовольчі товари тривалого зберігання, зазначено, що в разі їх надходження позивача буде повідомлено з наданням можливості їх отримання.
При цьому, листом Департаменту масових комунікацій та забезпечення доступу до публічної інформації Харківської обласної військової адміністрації від 19.02.2024 №14.01-12/519 позивачу повідомлено про перелік переданих продуктових наборів Височанській селищній раді у 2022-2023 роках.
Отже, правовідносини, з приводу яких позивач звернувся до суду, виникли 21.03.2022 з набуттям чинності Постановою № 328.
При цьому, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що про обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, останній був обізнаним 27.07.2022, отримавши відповідь на своє звернення. 
Колегія суддів звертає увагу на те, що позивач дізнався про наявність свого порушеного права саме з листа Харківської обласної військової адміністрації від 19.02.2024 №14.01-12/519, у якому було вказано перелік переданих продуктових наборів Височанській селищній раді у 2022-2023 роках.
При цьому, з адміністративним позовом до суду першої інстанції позивач звернувся 20.02.2026, тобто з пропуском строку, визначеного частиною 2 статті 122 КАС України.
Отже, доводи позивача про те, що факт обізнаності у порушенні його прав необхідно відраховувати від 20.02.2026, ні нормативний документ, ні офіційна відповідь ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не мають дати, за якою можна здійснити обрахування строку, не знайшли підтвердження в ході розгляду колегією суддів.
Водночас, доводи позивача про те, що порушення його прав є триваючим, посилання позивача на ухвалу Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2022 у справі № 140/1770/19, постанову Верховного Суду від 11.12.2018 у справі № 242/924/17, колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на таке.
Як було зазначено раніше, згідно з частиною 2 статті 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Кодекс України про адміністративні правопорушення не містить визначення поняття «триваюче» правопорушення. Проте, в теорії адміністративного права під триваючим правопорушенням розуміють тривале невиконання вимог правової норми у вигляді дії або бездіяльності. Характер триваючого правопорушення оцінюється судом в кожному конкретному випадку індивідуально.
Дана правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 03.05.2018 у справі №487/2854/17, від 06.09.2024 у справі №560/2798/19.
Також, Верховний Суд у постанові від 11.04.2018 у справі №804/401/17 зазначив, що триваюче правопорушення - це проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану, за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону.
Крім цього, в ухвалі від 28.09.2022 у справі № 140/1770/19 Велика Палата Верховного Суду наголосила, що у теорії права триваюче правопорушення розуміється як проступок, пов`язаний з тривалим та безперервним невиконанням суб`єктом обов`язків, передбачених законом. Іншими словами, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи допустила бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності) та, відповідно, порушення закону. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку: усунення стану, за якого об`єктивно існує певний обов`язок у суб`єкта, що вчиняє правопорушення; виконанням обов`язку відповідним суб`єктом; припиненням дії відповідної норми закону. Разом з тим протиправний характер триваючого правопорушення повинен оцінюватися судом в кожному конкретному випадку індивідуально.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 11.12.2018 у справі № 242/924/17.
Як було встановлено з матеріалів справи раніше, на звернення стосовно видачі продуктів харчування згідно з Постановою № 328 від 20.03.2022 позивачем було отримано відповіді селищного голови О. Мороза від 19.05.2022 №03-09/622 та заступника Височанського селищного голови з питань житлово-комунального господарства О. Тройно від 27.07.2022 №03-09/967, якими повідомлено, що у Височанській селищній раді відсутні продовольчі товари тривалого зберігання, зазначено, що в разі їх надходження позивача буде повідомлено з наданням можливості їх отримання.
У подальшому листом Департаменту масових комунікацій та забезпечення доступу до публічної інформації Харківської обласної військової адміністрації від 19.02.2024 №14.01-12/519 позивачу було повідомлено про перелік переданих продуктових наборів Височанській селищній раді у 2022-2023 роках.
Із урахуванням зазначеного, колегія суддів вказує, що позивач оскаржує саме дії Височанського селищного голови О. Мороза та заступника Височанського селищного голови О. Тройно щодо відмови у передачі продуктів харчування згідно з Постановою КМУ №328 від 20.03.2022. При цьому, така відмова виражається у відповіді Височанського селищного голови О. Мороза від 19.05.2022 №03-09/622 та відповіді заступника Височанського селищного голови О. Тройно від 27.07.2022 №03-09/967, які виступають окремими індивідуальними актами реагування на звернення позивача від 04.05.2022 та 22.07.2022 відповідно, тому не пов`язані з безперервним невиконанням певних обов`язків відповідачами.
Сам по собі факт подальшого ненадання продуктів харчування не свідчить про триваючий характер правопорушення, а є лише наслідком раніше зазначеної позиції відповідачів, викладеній у відповідях від 19.05.2022 №03-09/622 та від 27.07.2022 №03-09/967 про неможливість передачі позивачу продуктів харчування згідно з Постановою КМУ №328.
При цьому, доводи позивача про те, що з огляду на посилання у листах відповідачів на надання продовольчих товарів у разі їх надходження він мав певні очікування їх отримати, а тому строки звернення до суду з позовом не сплили, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки про наявність переданих продуктових наборів Височанській селищній раді у 2022-2023 роках позивач був повідомлений листом Департаменту масових комунікацій та забезпечення доступу до публічної інформації Харківської обласної військової адміністрації від 19.02.2024 №14.01-12/519.
Отже, враховуючи, що позивач дізнався про наявність свого порушеного права після отримання зазначеного листа від 19.02.2024, а з адміністративним позовом до суду першої інстанції позивач звернувся лише 20.02.2026, колегія суддів вважає, що в разі незгоди із діями відповідачів стосовно відмови у видачі продуктів харчування згідно з Постановою № 328 від 20.03.2022 позивач мав достатньо часу для звернення до суду за захистом своїх прав.
Так, колегія суддів вказує, що для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.
Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 21.02.2024 у справі № 240/27663/23, від 30.10.2025 у справі № 520/4820/21, від 15.04.2026 у справі № 240/34480/23.
При цьому, матеріали справи не містять доказів здійснення позивачем активних дій із захисту свого права на отримання продуктів харчування згідно з Постановою № 328 ані після отримання відмов відповідачів у видачі продуктів харчування від 20.03.2022 та 27.07.2022, ані після отримання позивачем листа Департаменту масових комунікацій та забезпечення доступу до публічної інформації Харківської обласної військової адміністрації від 19.02.2024 №14.01-12/519 про перелік переданих продуктових наборів Височанській селищній раді у 2022-2023 роках.
Отже, з урахуванням вказаного, колегія суддів доходить висновку, що позивачем пропущено строк звернення з адміністративним позовом до суду, визначений частиною 2 статті 122 КАС України.
При цьому, посилання позивача на постанову Верховного Суду від 02.07.2025 у справі № 903/602/24, у якій зазначено, що з 04.09.2025 року строки позовної давності стали обчислюватися знову, тому позивачем шестимісячний строк позовної давності не пропущено, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки зазначена постанова Верховного Суду містить висновки щодо застосування строків позовної давності до правовідносин, що регулюються Цивільним кодексом України, та не стосується строків позовної давності, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.
Крім цього, стосовно доводів позивача про запровадження на території України карантину як підстави для продовження процесуальних строків звернення до суду з позовом, колегія суддів вказує на таке.
Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», на території України було встановлено карантин.
17.07.2020 набрав чинності Закон України від 18.06.2020 №731-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», (далі - Закон №731-IX), яким внесено зміни до Господарського процесуального кодексу, Цивільного процесуального кодексу та Кодексу адміністративного судочинства України.
Пункт 3 розділу VI «Прикінцеві положення» КАС України викладено в такій редакції: «3. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення».
Колегія суддів зазначає, що відповідно до висновку Верховного Суду у постанові від 16.04.2024 у справі №280/381/23, поновлення пропущеного процесуального строку здійснюється судом, якщо такий пропуск чи неможливість вчинення відповідної процесуальної дії зумовлено саме обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Для поновлення строку недостатньо лише посилання на наявність таких обмежень. Необхідним є наведення конкретних обставин та надання скаржником відповідних доказів на підтвердження їх існування, а також доведення їх впливу на своєчасність реалізації ним своїх прав.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що жодних належних та допустимих доказів пов`язаності причини пропуску строків звернення до суду з обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином, позивач до суду не надав.
Крім того, Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651 скасовано з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, а до суду позивач звернувся лише 20.02.2026, тобто з пропуском шестимісячного строку звернення, встановленого ч.2 ст.122 КАС України.
Таким чином, оскільки позивач пропустив встановлений ч.2 ст.122 КАС України шестимісячний строк звернення до суду з позовом, а обґрунтувань обставин та належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску вказаного строку звернення до суду не надано, а також враховуючи, що останній не виконав вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху від 24 лютого 2026, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви позивача.
З урахуванням зазначеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про повернення позовної заяви ОСОБА_1 до Височанського селищного голови Мороза Олександра Васильовича, заступника Височанського селищного голови з питань житлово-комунального господарства Тройно Олега Володимировича про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Доводи апеляційної скарги не знайшли підтвердження у ході розгляду колегією суддів.
Згідно зі статтею 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 24.02.2026 у справі № 520/3550/26 суд першої інстанції дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін. 
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 20.03.2026 по справі № 520/3550/26 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Я.М. Макаренко 	
Судді	   	С.П. Жигилій   Т.С. Перцова