Справа № 214/9485/24
2/214/1928/26
Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
01 червня 2026 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:
головуючого – судді Попова В.В., 
при секретарі – Собченко Н.А.,
за участю:
прокурора – Гладченка А.В.,
представника відповідача – Пахомова В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, у м. Кривому Розі, цивільну справу за позовною заявою Криворізької центральної окружної прокуратури в інтересах держави в особі Криворізької міської ради до ОСОБА_1 про зобов`язання звільнити та повернути самовільно зайняту земельну ділянку, скасування рішення про державну реєстрацію, –

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить суд зобов`язати відповідача звільнити та повернути Криворізькій міській раді самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,0309 га, яка прилягає до земельної ділянки з кадастровим номером 1211000000:06:041:0011 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом перебудови приміщення АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2613830012060) згідно з поверхневим планом приміщення №120 по АДРЕСА_3 , виконаним КП «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» станом на 23 травня 2007 року, а також скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 64264760 від 22.07.2022 року, на підставі якого зареєстровано право власності на нерухоме майно площею 931 кв.м., що включає в себе самочинно збудовану прибудову.
В обґрунтування позовної заяви зазначено, що ОСОБА_1 самовільно зайняла земельну ділянку площею 0,0309 га за адресою: АДРЕСА_1 , для здійснення підприємницької діяльності. Зазначене підтверджується матеріалами кримінальних проваджень №12020040750001402 від 18.10.2020 року та №42020041750000013 від 14.02.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України та ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09.04.2024 року у справі №214/5191/21. 
Так, вказаною ухвалою встановлено, що ОСОБА_1 , маючи умисел на самовільне зайняття земельної ділянки в охоронній зоні, діючи всупереч вимогам ст.ст. 112, 116, 118, 123, 124, 125, 126 Земельного Кодексу України, які регламентують набуття і реалізацію права на землю, при відсутності відповідного рішення уповноваженого органу місцевого самоврядування та державної реєстрації про передачу їй у власність чи надання у користування земельної ділянки, в порушення ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» ст. 16 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», п. 1.12 Розділу 5 Правил безпеки систем газопостачання України, п. п. 4-5 гл. 4 та п. 4.3, п. 4.16 Розділу 3 Кодексу газорозподільних систем, наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 року №244 «Про затвердження Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності», п. 15.5 Правил користування системами централізованого водопостачання та водовідведення в населених пунктах України від 27.06.2008 року №190, постанови Кабінету міністрів України №1747 від 16.11.2002 року «Про затвердження правил охорони магістральних трубопроводів», достовірно знаючи про відсутність у неї права власності або користування на земельну ділянку з кадастровим номером 1211000000:06:041:0011, яка розташована на АДРЕСА_3 , що належить Криворізькій міській раді, самовільно зайняла земельні ділянки загальною площею 0,0093 га та 0,0087 га шляхом розміщення на них прибудови до багатоквартирного житлового будинку загальною площею 0,0309 га, в тому числі, за межами відведеної земельної ділянки (на землях міської ради, не наданих у власність або користування) площею 0,0093 га та металевої споруди загальною площею 0,0246 га, в тому числі, за межами відведеної земельної ділянки (на землях міської ради, не наданих у власність або користування) площею 0,0087 га для здійснення підприємницької діяльності в охоронних зонах та за відсутності вчиненого правочину щодо неї та державної реєстрації, чим порушила вимоги статі ст. ст. 112, 116, 122-126 Земельного кодексу України щодо обмеження у використанні земельних ділянок в охоронних зонах. 
Встановлено, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20 липня 2022 року за ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на нерухоме майно за адресою:  АДРЕСА_1 , площею 931 кв.м. Однак, на підставі Свідоцтва про право власності від 30.08.2003 року за ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на нерухоме майно за адресою:  АДРЕСА_1 , площею 299,8 кв.м. Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03.08.2006 року (справа №2-2325) за ОСОБА_1 було визнано право власності на прибудову загальною площею 359,8 кв.м. та приміщення складу тари площею 37,6 кв.м., які знаходяться за адресою:  АДРЕСА_1 . Таким чином, ОСОБА_1 набула право власності на нерухоме майно загальною площею 659,6 кв.м. та склад площею 37,6 кв.м. Між тим, державним реєстратором Волос О.В. 20 липня 2022 року було внесено зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та змінено площу нерухомого майна до 931 кв.м. Підставою для внесення змін щодо площі нерухомого майна був технічний паспорт серія та номер: TI01:5831-2536-2435-8494, яким встановлено фактичну площу нерухомого майна – 931 кв.м. Однак, в силу вимог ст.ст. 331, 332 ЦК України, п. 77 Постанови КМУ №1127 від 25.12.2015 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» технічний паспорт не є правовстановлюючим документом та сам по собі не може бути підставою для реєстрації права власності на нерухоме майно більшої площі. Збільшення площі об`єкта нерухомості може відбутися виключно на підставі документів, що підтверджують прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію. За відсутності таких документів будівництво вважається самовільним. 
Крім цього, листом за вих. №7-04/26-17/287 від 23.08.2024 року Відділом з питань державного архітектурно-будівельного контролю Виконкому Криворізької міської ради повідомлено, що в Реєстрі будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва (https ://е-construction.gov.ua/) відсутня інформація щодо документів, які дають право на виконання будівельних робіт та підтверджують готовність до експлуатації об`єкту, розташованого за адресою:  АДРЕСА_1 . 
Також, Державна інспекція архітектури та містобудування України листом за вих. №5089/10/13-24 від 22.08.2024 року повідомила, що шляхом перевірки відомостей, які містяться в Реєстрі будівельної діяльності та його архівній складовій частині за параметрами «адреса об`єкта будівництва: АДРЕСА_3 »; «кадастрові номери: 1211000000:06:041:0081; 12110000000:06:041:0082» та «замовник ОСОБА_1 » інформації та документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, та документів, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, змін до них, їх скасування чи анулювання, станом на дату надання відповіді не виявлено. 
Разом з тим, прокуратурою було отримано фотознімки місцевості за вказаною вище адресою, додані до листа Національного центру управління та випробувань космічних засобів Державного космічного агентства за вих. №2878-4-04.01-2024 від 29.08.2024 року, згідно з якими станом на 19 серпня 2003 року, 05 серпня 2010 року та 13 березня 2011 року вказана вище прибудова до приміщення №120 по  АДРЕСА_3 , була відсутня і тільки на знімках датованих 2012 роком та далі спірна прибудова з`являється. 
Таким чином, указані факти в сукупності свідчать про самочинний характер будівництва та самовільне зайняття земельної ділянки під спірною забудовою та тим самим установлено факт самовільного тривалого зайняття ОСОБА_1 земельної ділянки комунальної форми власності площею 0,0309 га по  АДРЕСА_1 , шляхом розміщення на ній нерухомого майна для здійснення підприємницької діяльності. 
Прокурор у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі. 
Відповідачі про час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, однак у судове засідання не з`явилась.
Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення пред`явлення позовних вимог та просив суд відмовити у задоволенні позову у зв`язку зі спливом позовної давності.
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Так, згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30.08.2003 року за ОСОБА_1 , на підставі рішення виконавчого комітету Криворізької міської ради «Про видачу свідоцтв про право власності на об`єкти нерухомого майна» від 13.08.2003 року №368, зареєстровано право власності на нерухоме майно за адресою:  АДРЕСА_1 , а саме вбудоване в перший поверх житлового будинку нежитлове приміщення, загальною площею 299,8 кв.м.
Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03.08.2006 року (справа №2-2325), яке 14 серпня 2006 року набрало законної сили, за ОСОБА_1 було визнано право власності на прибудову загальною площею 359,8 кв.м. та приміщення складу тари площею 37,6 кв.м., які знаходяться за адресою:  АДРЕСА_1 . 
Таким чином, ОСОБА_1 набула право власності на нерухоме майно загальною площею 659,6 кв.м. та склад площею 37,6 кв.м.
Відповідно до технічного паспорту №ТІ01:5831-2536-2435-8494, виготовленого 08 липня 2022 року ФОП ОСОБА_2 за замовленням ОСОБА_3 , та витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації ЄДЕССБ, загальна площа нежитлового приміщення та складу тари літ. «Б» зазначено як 931 кв.м.
Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №390883381 від 14.08.2024 року, державним реєстратором Волос О.В. 20 липня 2022 року було внесено зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно - нежитлового приміщення та складу тари літ. «Б» за адресою:  АДРЕСА_1 , а саме змінено та зазначено площу нерухомого майна як «931 кв.м.». Документами для внесення зазначених змін вказано: рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області №2-2325 від 03.08.2006 року; Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 30.08.2003 року, видане Виконавчим комітетом Криворізької міської ради; Акт від 08.07.2022 року, виданий інженером з ІНМ ОСОБА_2 ; технічний паспорт №ТІ01:5831-2536-2435-8494 від 19.07.2022 року, виданий ЄДЕССБ. 
При цьому, листом за вих. №7-04/26-17/287 від 23.08.2024 року Відділом з питань державного архітектурно-будівельного контролю Виконкому Криворізької міської ради повідомлено, що в Реєстрі будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва (https ://е-construction.gov.ua/) відсутня інформація щодо документів, які дають право на виконання будівельних робіт та підтверджують готовність до експлуатації об`єкту, розташованого за адресою:  АДРЕСА_1 . 
Також, Державна інспекція архітектури та містобудування України листом за вих. №5089/10/13-24 від 22.08.2024 року повідомила, що шляхом перевірки відомостей, які містяться в Реєстрі будівельної діяльності та його архівній складовій частині за параметрами «адреса об`єкта будівництва: АДРЕСА_3 »; «кадастрові номери: 1211000000:06:041:0081; 12110000000:06:041:0082» та «замовник ОСОБА_1 » інформації та документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, та документів, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, змін до них, їх скасування чи анулювання, станом на дату надання відповіді не виявлено. 
Разом з тим, в матеріалах справи містяться отримані прокуратурою фотознімки місцевості за вказаною вище адресою, додані до листа Національного центру управління та випробувань космічних засобів Державного космічного агентства за вих. №2878-4-04.01-2024 від 29.08.2024 року, згідно з якими станом на 19 серпня 2003 року, 05 серпня 2010 року та 13 березня 2011 року вказана вище прибудова до приміщення №120 по  АДРЕСА_3 , була відсутня і тільки на знімках датованих 2012 роком та далі спірна прибудова з`являється. 
Згідно протоколу огляду місцевості здійсненого прокурором Криворізької центральної окружної прокуратури в рамках кримінального провадження №42023042080000161 встановлено, що об`єктом огляду є земельна ділянка з кадастровим номером 1211000000:06:041:0011, на якій розміщено багатоквартирний 9-типоверховий будинок  АДРЕСА_3 . Також на вказаній земельній ділянці знаходиться нерухоме майно, що прибудоване до вказаного житлового будинку. Прибудова побудована та обшита металевими панелями чорного кольору. У прибудові знаходиться тренажерна зала. Разом з тим, до вказаного протоколу огляду долучено роздруківки фотокарток місцевості здійснених при огляді ділянки. 
Окрім того, як убачається із ухвали Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09.04.2024 року, в провадженні вказаного суду перебувало об`єднане кримінальне провадження №12020040750001402 від 18.10.2020 року та №42020041750000013 від 14.02.2020 року, за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, за ознаками самовільного зайняття земельних ділянок, вчинене щодо земель в охоронних зонах, зокрема земельної ділянки площею 0,0309 га за адресою: АДРЕСА_1 , провадження за яким цією ж ухвалою було закрито на підставі ст. 49 КК України, звільнивши ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.
Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.
За ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.
Згідно із ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські рада є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Відповідно до ст. 142 Конституції України, ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» матеріальною та фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів. Положення ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в України» встановлюють, що територіальним громадам міст належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно. 
До повноважень міських рад у галузі земельних відносин згідно зі ст.ст. 12, 83, 122 Земельного кодексу України, ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» належить розпорядження землями комунальної власності в межах, визначених Земельним кодексом України.
Розглядаючи питання обґрунтування прокурором підстав представництва інтересів держави у суді, Великою палатою Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 року у справі №912/2385/18 наголошено, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу. При цьому, бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звернувся до суду з відповідним позовом у розумний строк. 
Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме, подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. 
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо. 
Так, предметом спору в даному випадку є дотримання визначеного законом порядку набуття права користування земельною ділянкою комунальної власності під розміщення об`єкту нерухомого майна.
Територіальна громада міста Кривого Рогу відповідно до ст. 13 Конституції України є власником землі та інших природних ресурсів, а самовільне зайняття земельної ділянки призводить до втраченої можливості отримати максимально великий розмір орендної плати у разі продажу права оренди на земельних торгах, порушує інтереси держави у сфері контролю за використанням та охороною земель, ефективного використання земельних ресурсів з максимально вигідним економічним результатом, рівності усіх перед законом. 
Органом, уповноваженим здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, є Криворізька міська рада як розпорядник земельних ділянок комунальної власності на території міста Кривого Рогу, суб`єкт, уповноважений на здійснення самоврядного контролю за використанням та охороною земель на території міста Кривого Рогу, та зобов`язана здійснювати захист комунальних майнових прав.
Так, про виявлені порушення, наявність підстав для вжиття заходів, направлених на скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно та повернення земельної ділянки Криворізькою центральною окружною прокуратурою було повідомлено Криворізьку міську раду листами №59-7461вих-24 від 14.08.2024 року та №59-8100вих-24 від 04.09.2024 року, однак на які міська рада не повідомила про самостійне вжиття заходів спрямованих на відновлення порушених інтересів територіальної громади. 
Для того, щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. Наведену правову позицію викладено у постанові Великої палати Верховного Суду від 26.05.2020 року у справі №912/2385/18, постановах Верховного Суду від 10.08.2021 року по справі №923/833/20 та від 20.07.2021 року у справі №908/2153/20.
Таким чином, прокурором дотримано порядок, передбачений ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» щодо інформування Криворізької міської ради про виявлені порушення, незаконність будівництва прибудови із зайняттям земельної ділянки територіальної громади, яка для цієї мети не виділялась та необхідність вжиття заходів цивільно-правового характеру, спрямованих на захист права власності територіальної громади міста на цю земельну ділянку.
Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави (ч. 1 ст. 373 ЦК України).
Елементом особливої правової охорони землі є норма ч. 2 ст. 14 Конституції України про те, що право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Право власності на землю гарантується Конституцією України (ч. 2 ст. 373 ЦК України).
Відповідно до ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають, зокрема усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.
Згідно з ч. 5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування» органи місцевого самоврядування від імені тав інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності,в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.
Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Частинами 1 та 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Статтею 321 ЦК України закріплено конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення (ч. 4 ст. 373 ЦК України).
Цільове призначення земель України покладено законодавцем в основу розмежування правових режимів окремих категорій земель (розділ ІІ «Землі України» ЗК України), і такі режими характеризуються високим рівнем імперативності, відносно свободи розсуду власника щодо використання ним своєї земельної ділянки.
Так само є нормативно регламентованим право власника на забудову земельної ділянки, яке здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням (ч. 3 ст. 375 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Пунктом 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання щодо регулювання земельних відносин.
Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному ч. 1 ст. 128 цього Кодексу.
Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на важливість принципу superficies solo cedit (збудоване на поверхні слідує за землею). Принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах ст. 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України, інших положеннях законодавства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018 року у справі №910/18560/16).
Тому не допускається набуття права власності на об`єкти нерухомого майна особою, яка не має права власності або іншого речового права на земельну ділянку, яке передбачає можливість набуття права власності на будівлі, споруди, розташовані на такій земельній ділянці.
Отже, виходячи з принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди право власності на будівлю набуває лише той, хто має речове право на землю.
Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у змісті постанови від 19.05.2020 року у справі №916/1608/18, державна реєстрація будівлі, споруди на чужій земельній ділянці є фактично і реєстрацією обмеження права власника землі.
Положеннями ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» визначено, що самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.
За змістом ст. 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.
Відповідно до постанови Верховного Суду від 17.10.2019 року у справі №301/1460/18-ц та від 21.03.2018 року у справі №509/1784/17, у справах, пов`язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (ч. 2 ст. 376 ЦК України).
Житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч.ч. 1 та 2 ст. 376 ЦК України).
У ч.ч. 3, 4 ст. 376 ЦК України встановлено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.
У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану (ч. 7 ст. 376 ЦК України).
Отже, правовий режим самочинного будівництва врегульовано ст. 376 ЦК України. Норми зазначеної статті є правовим регулятором відносин, які виникають у зв`язку зі здійсненням самочинного будівництва.
У розумінні ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник в результаті реконструкції, перебудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержання дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно - будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником отримано право власності (постанова Верховного Суду України від 04.12.2013 року у справі №6-130цс13).
Наявність хоча б однієї із трьох зазначених у ч. 1 ст. 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.
За загальним правилом, закріпленим у ч. 2 ст. 376 ЦК України, особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.
Згідно із ч. 4 ст. 376 ЦК України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.
З урахуванням змісту ст. 376 ЦК України в поєднанні з положеннями ст.ст. 16, 386, 391 цього Кодексу та ст. 212 ЗК України, вимога про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки із приведенням її у попередній стан шляхом знесення самочинно побудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту такого порушення самочинною забудовою.
Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до п. 6 зазначеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2009 року, враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.
У рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява №26864/03) від 26.06.2008 року зазначено, що у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.
Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Так, судом установлено та не спростовано стороною відповідача, що спірне будівництво розташоване на земельній ділянці комунальної форми власності, яка не була виділена забудовнику для будівництва (прибудови) нежитлового приміщення та як наслідок збільшення зазначеної площі. 
Докази стосовно того, що Криворізькою міською радою приймалось якесь рішення щодо передачі земельної ділянки за вказаною вище адресою відповідачу під будівництво (прибудову) у власність чи користування у матеріалах справи відсутні, що свідчить про самочинність такого будівництва (прибудови) та, як наслідок самовільного зайняття земельної ділянки площею 0,0309 га, яка прилягає до земельної ділянки з кадастровим номером 1211000000:06:041:0011 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Статтею 152 ЗК України, передбачено, що одним із способів захисту порушеного права відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчинення дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.
Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків (ч. 2 ст. 152 ЗК України).
Отже, особа, що використовувала земельну ділянку з порушенням прав іншої (власника земельної ділянки), повинна привести земельну ділянку у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд за власний кошт.
Відтак, належним чином дослідивши обставини справи та надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що спірна земельна ділянка, на якій збудовано спірну прибудову, не була відведена відповідачу у порядку, встановленому законом для будівництва об`єктів нерухомого майна, тому відповідач не могла на законних підставах набути право власності на відповідний об`єкт нерухомого майна і такий є самочинним.
ВП ВС в постанові від 17.12.2025 року у справі №908/2388/21 вчергове нагадала, що реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, яка здійснила таке будівництво, не змінює правового режиму такого будівництва як самочинного з метою застосування, зокрема, норм ч. 4 цієї статті (щодо знесення об`єкта самочинного будівництва).
У зв`язку з наведеним у спорах про знесення об`єкта самочинного будівництва за обставин, коли право власності на самочинно побудоване нерухоме майно зареєстроване за певною особою без дотримання визначеного ст. 376 ЦК України порядку, належним способом захисту прав власника земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво, є вимога про знесення об`єкта самочинного будівництва відповідно до ч. 4 ст. 376 ЦК України.
Як убачається з матеріалів справи, відповідач використовує частину земельної ділянки з кадастровим номером 1211000000:06:041:0011 без правовстановлюючих документів, що є обов`язковою умовою фактичного використання земельної ділянки.
Крім того, розташування самочинно збудованого нерухомого майна на зазначеній земельній ділянці є перешкодою територіальній громаді міста реалізувати всі правомочності власника землі.
На підставі всього наведеного вище суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Щодо заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне.
За змістом ст. 391 ЦК України негаторний позов застосовується для захисту від порушень, які не пов`язані із позбавленням володіння (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 року у справі №359/3373/16-ц).
Оскільки спірна земельна ділянка не вибувала з користування відповідача, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.09.2024 року у справі №914/1785/22 виснувала, що позивач є володіючим власником, який прагне усунути перешкоди у здійсненні правомочності самостійно розпоряджатись своїм нерухомим майном, що виникли через дії осіб, з якими він не перебуває у зобов`язальних відносинах. У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду враховувала власні висновки, викладені в пункті 34 постанови від 04.07.2018 року у справі №653/1096/16-ц, про те, що до позовів про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном позовна давність не застосовується, оскільки негаторний позов може бути пред`явлений позивачем доти, доки існує відповідне правопорушення.
За цих обставин суд відхиляє аргументи сторони відповідача про застосування строків позовної давності до пред`явлених позовних вимог.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що позовні вимоги задоволено в повному обсязі та, що при зверненні до суду з позовом було сплачено судовий збір у розмірі 4844 грн. 80 коп., з відповідача на користь Дніпропетровської обласної прокуратури підлягають стягненню судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору саме у розмірі 4844 грн. 80 коп.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 375, 376 ЦК України, ст. 152, 212 ЗК України, ст.ст. 12, 13, 19, 23, 141, 263-265, 268, 273, 354-355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Криворізької центральної окружної прокуратури, в інтересах держави в особі Криворізької міської ради, задовольнити.
Зобов`язати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) звільнити та повернути Криворізькій міській раді самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,0309 га, яка прилягає до земельної ділянки з кадастровим номером 1211000000:06:041:0011 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом перебудови приміщення АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2613830012060) згідно з поверхневим планом приміщення №120 по АДРЕСА_3 , виконаним КП «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» станом на 23 травня 2007 року.
Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 64264760 від 22.07.2022 року, на підставі якого зареєстровано право власності на нерухоме майно площею 931 кв.м., що включає в себе самочинно збудовану прибудову.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Дніпропетровської обласної прокуратури (реквізити отримувача: 49044, м. Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, 38, МФО 820172, р/р UA228201720343160001000000291 в ДКСУ в м. Київ, код ЄДРПОУ: 02909938, код класифікації видатків бюджету 2800) сплачений судовий збір у розмірі 4844 грн. 80 коп. 
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом 30-ти днів з дня його проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.В. Попов.

Повне рішення складено 05 червня 2026 року.