Справа № 158/588/25 	Головуючий у 1 інстанції: Поліщук С. В. 	
Провадження № 22-ц/802/330/26  	  Доповідач: Данилюк  В. А.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Данилюк В. А.,
суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,
секретаря Черняк О. В.,
з участю:
представника позивачів ОСОБА_1 ,
представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , Луцької міської ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів – приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Пастухова Наталія Володимирівна про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання недійсним договору дарування, скасування рішення Луцької міської ради №63/70 від 25.09.2024 року та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_8 адвоката Булат Юлії Василівни на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 28 листопада 2025 року,
В С Т А Н О В И В:
27 лютого 2025р. позивачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 в інтересах яких діє адвокат Немченко Л. А. звернулись до Ківерцівського районного суду Волинської області з цивільним позовом до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Пастухова Н. В. про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання недійсним договору дарування, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 26 вересня 2023 року (судова справа №158/2813/23) задоволено заяву відповідача по справі ОСОБА_7 про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем та вступу в управління майном після смерті спадкодавця. Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_7 з 1991 року по 2001 рік, включаючи час відкриття спадщини після смерті матері ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та факт її вступу в управління (володіння) спадковим майном на протязі шести місяців після смерті матері за адресою: АДРЕСА_1 .
На підставі вищезазначеного судового рішення 24 січня 2024 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Пастуховою Н. В., ОСОБА_7 видано свідоцтво про право на спадщину, спадкова справа №123/2023, зареєстровано в реєстрі №591.
Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 38.6 кв.м., житловою площею 29.0 кв.м., що належав спадкодавцю ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , на праві власності, на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого 20.03.1990 року згідно рішення виконавчого комітету Ківерцівської районної Ради народних депутатів №234 від 09.11.1989 року, зареєстрованого Волинським обласним бюро технічної інвентаризації 21.03.1990 року (запис в реєстрі №1).
За договором дарування від 01.07.2024 року, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Пастуховою Н. В. спадкоємець ОСОБА_7 подарувала отримане спадкове майно своєму онукові – ОСОБА_8 01.07.2024 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Пастуховою Н. В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 73899769 про реєстрацію права власності на вищевказаний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за відповідачем по справі ОСОБА_8 на підставі договору дарування, серія та номер 5058, що посвідчений 01.07.2024 приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Пастуховою Н. В..
Постановою Волинського апеляційного суду від 03 жовтня 2024 року за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , ОСОБА_10 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 вищевказане рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 26 вересня 2023 року (судова справа №158/2813/23) скасовано з підстав не залучення до участі у даній цивільній справі інших осіб, які входять до числа спадкоємців, позбавивши їх таким чином права на спадкування. Заяву залишено без розгляду. Постанова Волинського апеляційного суду від 03 жовтня 2024 року в касаційному порядку не оскаржувалась та набрала законної сили.
Позивачі по справі ОСОБА_3 , ОСОБА_10 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 звернулися до приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Пастухової Н.В. із заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину. Однак, в усному порядку їм було відмовлено, оскільки свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно видане ОСОБА_7 та не скасоване в судовому порядку.
Враховуючи вищезазначене, з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 10.03.2025р. (т.1 а.с.89-95), а також того, що права позивачів по справі є порушеними, оскільки свідоцтво про право на спадщину не скасоване, а відповідач по справі ОСОБА_7 прийняту спадщину подарувала іншій особі – відповідачу по справі ОСОБА_8 , просять:
- визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину від 24 січня 2024 року, яке видане у спадковій справі №123/2023 після смерті ОСОБА_9 приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Пастуховою Н. В. ОСОБА_7 , зареєстроване в реєстрі за №591;
- визнати недійсним договір дарування житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 38.6 кв.м., житловою площею 29.0 кв.м.. що посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Пастуховою Н.В.; номер відомостей про речове право: 55669343, серія та номер 5058 від 01.07.2024 року та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 73899769 від 01.07.2024 року;
- скасувати рішення Луцької міської ради №63/70 від 25.09.2024 року «Про передачу громадянину ОСОБА_8 безоплатно у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)(02.01) на АДРЕСА_1 » та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на земельну ділянку площею 0,1544 га, з кадастровим номером 0721885800:02:001:0038, індексний номер: 75415333 від 07.10.2024 року.
Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 28 листопада 2025 року позовні вимоги задоволено в повному об`ємі.
Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину від 24 січня 2024 року, яке видане у спадковій справі №123/2023 після смерті ОСОБА_9 приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Пастуховою Наталією Володимирівною ОСОБА_7 , зареєстроване в реєстрі за №591.
Визнано недійсним договір дарування житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 38.6 кв.м., житловою площею 29.0 кв.м.. що посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Пастуховою Наталією Володимирівною; номер відомостей про речове право: 55669343, серія та номер 5058 від 01.07.2024 року та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 73899769 від 01.07.2024 року.
Скасовано рішення Луцької міської ради №63/70 від 25.09.2024 року «Про передачу громадянину ОСОБА_8 безоплатно у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)(02.01) на АДРЕСА_1 » та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на земельну ділянку площею 0,1544 га, з кадастровим номером 0721885800:02:001:0038, індексний номер: 75415333 від 07.10.2024 року.
Стягнуто з ОСОБА_7 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), ОСОБА_8 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) солідарно на користь ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) судові витрати по справі із сплати судового збору в розмірі 2725 (дві тисячі сімсот двадцять п`ять) грн 20 коп. та в користь держави судовий збір 908 (дев`ятсот вісім) грн 40 коп.
Не погоджуючись з рішенням суду, адвокат Булат Ю. В., діючи в інтересах відповідача ОСОБА_8 , подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення є необґрунтованим, ухваленим з неповним з`ясуванням обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачів адвокат Немченко Л. А. просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити.
В судовому засіданні представник позивачів ОСОБА_1 заперечила проти апеляційної скарги, представник відповідача ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримала.
Від третьої особи приватного нотаріуса Пастухової Н. В. надійшла заява про розгляд справи у її відсутності.
Апеляційний суд в складі колегії суддів, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.
За приписами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17).
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтями 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 п. 1, ч. 2 ст. 76, ч. ч. 1, 2 ст. 77, ч. 2 ст. 78, ч. 1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 6 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З матеріалів справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_9 , що стверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 17.12.1997р. (т.1 а.с. 40).
З копії спадкової справи №123/2023 після смерті ОСОБА_9 вбачається, що 09.11.2023р. із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , до приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Пастухової Н. В. звернулась відповідач по справі ОСОБА_7 (дочка спадкодавця). У вказаній заяві ОСОБА_7 зазначила, що крім неї інші спадкоємці згідно ст. 1261 ЦК України та пережите подружжя – відсутні. На підтвердження факту прийняття спадщини після смерті ОСОБА_9 , ОСОБА_7 надала приватному нотаріусу рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 26 вересня 2023 року (судова справа №158/2813/23), яким встановлено факт постійного проживання ОСОБА_7 із спадкодавцем у період з 1991 року по 2001 рік, включаючи час відкриття спадщини після смерті матері ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також факт її вступу в управління (володіння) спадковим майном на протязі шести місяців після смерті матері. 24.01.2024р. відповідач по справі ОСОБА_7 подала до нотаріуса заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_9 на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та 24.01.2024р. приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Пастуховою Н. В. їй було видане свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за №591 (т.1 а.с. 29-30, 211, 213-214, 233, 246).
Факт належності вищевказаного житлового будинку ОСОБА_9 (від першого шлюбу ОСОБА_11 ) стверджується копією свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 20.03.1990р. з реєстровим номером №2 від 21.03.1990р. та довідкою КП «Волиньпроект» Волинської обласної ради №6331/01-04 від 07.12.2023р. (а.с. 235-236).
Вищевказаний житловий будинок, успадкований після смерті ОСОБА_9 , відповідачка по справі ОСОБА_7 згідно договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Пастуховою Н. В., серія та номер: 5058 від 01.07.2024р. подарувала відповідачу по справі ОСОБА_8 , що стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №413199042 від 13.02.2025р. (т. 1 а.с. 30).
Рішенням Луцької міської ради №63/70 від 25.09.2024 року відповідачу по справі ОСОБА_8 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передано безоплатно у власність земельну ділянку розташовану на АДРЕСА_1 , площею 0,1544 га, з кадастровим номером 0721885800:02:001:0038, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка 
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, за відповідачем по справі ОСОБА_8 зареєстровано право власності на земельну ділянку, що розташована на АДРЕСА_1 , площею 0,1544 га, з кадастровим номером 0721885800:02:001:0038. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 75415333 від 07.10.2024 року.
Також з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_12 , перебуваючи в шлюбі з ОСОБА_13 , народила дві дочки: відповідачка по справі ОСОБА_7 та ОСОБА_14 .
ОСОБА_15 , перебуваючи у шлюбі із ОСОБА_16 , народила шестеро дітей: ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_17 - ІНФОРМАЦІЯ_5 (помер), ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_18 - ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_10 - 1983 р.н. (помер ІНФОРМАЦІЯ_8 ).
З довідок Луцької міської ради №37-13/129 від 04.06.2024р. та №16/2-2025 від 22.05.2025р. вбачається, що відповідно до записів в погосподарських книгах по с. Дачне за період з 1986-1990рр., 1991-1995рр., 1996-2000рр., 2001-2005рр., 2006-2010рр., 2011-2015рр., 2016-2020рр., станом на 2007 рік в будинку АДРЕСА_2 , який рахується за ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , були зареєстровані:
ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_9 ;
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ;
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ;
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_10 ;
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ;
ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ;
ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 (т.1 а.с. 62-64, т.2 а.с. 2-3).
Постановою Волинського апеляційного суду від 03 жовтня 2024 року за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , ОСОБА_10 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 26 вересня 2023 року (судова справа №158/2813/23) у справі за заявою ОСОБА_7 , заінтересована особа – приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Пастухова Н. В. про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем та вступу в управління майном після смерті спадкодавця скасовано з підстав не залучення до участі у даній цивільній справі інших осіб, що мають право на спадщину за законом, в даному випадку позивачів по справі ОСОБА_3 , ОСОБА_10 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 . Заяву ОСОБА_7 залишено без розгляду. Постанова Волинського апеляційного суду від 03 жовтня 2024 року в касаційному порядку не оскаржувалась та набрала законної сили (т.1. а.с. 31-37).
Волинський апеляційний суд, скасовуючи рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 26 вересня 2023 року, виходив з того, що відповідно до статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про втановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду. 
Таким чином, рішення суду було скасовано з процесуальних питань, заява залишена без розгляду, а тому не має преюдиційного значення у справі, що переглядається.
Задовольняючи повністю позовні вимоги, суд покликався на такі обставини та норми законодавства.
Здійснення права на спадкування врегульовано положеннями глави 87 ЦК України.
За змістом ст. ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно зі ст. ст. 1220, 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не відмовився від неї.
Згідно зі статтею 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).
Частиною першою статті 1266 ЦК України визначено, що внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.
Якщо спадкування за правом представлення здійснюється кількома особами, частка їхнього померлого родича ділиться між ними порівну (частина п`ята статті 1266 ЦК України).
Для спадкування за правом представлення характерна черговість, як і для спадкування за законом. Спадкоємці за правом представлення спадкують в ту чергу, в яку спадкував би їх померлий родич.
Спадкування за правом представлення - це спадкування за законом, яке передбачає появу в певних спадкоємців права на спадкування за умови смерті до відкриття спадщини того з їхніх родичів, хто був би спадкоємцем. Таким чином, його власні спадкоємці ніби представляють у спадкових відносинах особу, яка б одержала права на спадкування, якби була живою на час відкриття спадщини.
Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
При зверненні до приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Пастухової Н. В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері – ОСОБА_9 , ОСОБА_7 не вказала інших спадкоємців – позивачів по справі, які мають право на спадкове майно, таким чином позбавивши їх даного права.
Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.
Суд покликався на те, що з пояснень представника позивачів останні доглядали за матір`ю до дня її смерті, чим фактично вступили в володіння та користування спадковим майном до складу якого входить і спірне будинковолодіння, а тому як спадкоємці першої черги за законом прийняли спадщину, оскільки проживали із спадкодавцем на час відкриття спадщини. 
Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що позовна вимога про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину від 24 січня 2024 року, яке видане у спадковій справі №123/2023 після смерті ОСОБА_9 приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Пастуховою Н. В. – ОСОБА_7 , зареєстроване в реєстрі за №591 є такою, що підлягає до задоволення. 
Оскільки судом визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину від 24 січня 2024 року, яке видане у спадковій справі №123/2023 після смерті ОСОБА_9 приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Пастуховою Н. В. – ОСОБА_7 , права позивачів були порушені, у відповідача ОСОБА_7 відсутнє право на розпорядження вищевказаним спадковим майном – житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 на користь третіх осіб, як у даному випадку на користь відповідача по справі ОСОБА_8 на підставі договору дарування житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами серія та номер 5058 від 01.07.2024 року посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Пастуховою Н. В. та подальша його державна реєстрація, а тому дані вимоги також підлягають до задоволення.
Отже, оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину від 24 січня 2024 року, яке видане у спадковій справі №123/2023 після смерті ОСОБА_9 приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Пастуховою Н. В. – ОСОБА_7 , зареєстроване в реєстрі за №591, а також визнано недійсним договір дарування житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Пастуховою Н. В.; номер відомостей про речове право: 55669343, серія та номер 5058 від 01.07.2024 року та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 73899769 від 01.07.2024 року з врахуванням права позивачів на вищезазначене спадкове нерухоме майно та з метою захисту прав позивачів, в силу положень ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України є підставою для скасування рішенням Луцької міської ради №63/70 від 25.09.2024р. «Про передачу громадянину ОСОБА_8 безоплатно у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (02.01) на АДРЕСА_1 ».
Таким чином суд першої інстанції виходив з того, що позивачі та їх покійна мати ОСОБА_15 проживали на час смерті ОСОБА_9 із спадкодавцем, а тому прийняли спадщину та мають право на спадкування за правом представлення, а тому видачею свідоцтва про право на спадщину відповідачці ОСОБА_7 порушено їх спадкові права. 
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони не відповідають обставинам справи та нормам матеріального та процесуального права.
Зокрема, висновок суду щодо спільного проживання із спадкодавцем ґрунтується лише на довідці про реєстрацію осіб на момент смерті ОСОБА_9 та поясненнях представника позивачів.
Верховний Суд у своїх постановах неодноразово підкреслював, що ч. 3 ст.1268 ЦК України вимагає проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за однією адресою зі спадкодавцем, що можуть бути відмінними один від одного.
Зокрема, такі висновки викладені у постановах Верховного Суду: від 01 березня 2023 року у справі №185/5690/20, від 26 квітня 2023 року у справі №204/1052/20, від 1 жовтня 2024 року у справі №638/11578/21, від 17 січня 2024 року у справі № 759/1490618
При цьому судом не було взято до уваги показання свідків, які надали послідовні покази щодо проживання на день смерті спадкодавця відповідачки ОСОБА_7 , яка здійснювала догляд за матір`ю. 
Так, щодо з`ясування обставин фактичного проживання відповідачки по справі ОСОБА_7 разом із спадкодавцем ОСОБА_9 на момент смерті останньої в судовому засіданні, за клопотанням представника відповідачки ОСОБА_7 – адвоката Булат Ю.В., були допитані свідки ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_22 (т. 2 а.с. 66-67).
Так, свідок ОСОБА_19 показала суду, що вона проживала на сусідній вулиці із спадкодавцем ОСОБА_9 , яка мала дві дочки – ОСОБА_23 та ОСОБА_24 . Остання в період з 1991р. по 2001р. проживала разом із матір`ю та доглядала її. ОСОБА_23 у будинку матері – не проживала, а діти ОСОБА_23 навчалися в інтернаті в с. Липляни.
Свідок ОСОБА_20 показала суду, що проживає по сусідству з спадкодавцем ОСОБА_9 . Дочка спадкодавця – ОСОБА_24 жила через дорогу від матері і доглядала за нею, однак, постійно не проживала. ОСОБА_25 померла у 1997р. Дочка ОСОБА_23 з матір`ю не жила, а її діти навчались у школі – інтернаті.
Свідок ОСОБА_21 , яка є дочкою відповідачки по справі ОСОБА_7 та матір`ю відповідача – ОСОБА_8 показала суду, що вона проживала зі своїми батьками в с. Дачне у будинку, який розташований навпроти будинку її баби – ОСОБА_9 . ЇЇ матір – ОСОБА_7 , в період з 1991р. по 2001р. проживала разом із своєю матір`ю і доглядала за нею. Тітка ОСОБА_23 – сестра матері, за своїми дітьми не доглядала, так як зловживала алкоголем і матір влаштувала дітей у спец-школу в с. Липляни.
Свідок ОСОБА_22 – зять відповідачки ОСОБА_7 та батько відповідача ОСОБА_8 дав покази, аналогічні показам свідка ОСОБА_21 . Також доповнив, що з 1991р. і орієнтовно до 2002-2003рр. проживав з дружиною в с. Дачне. Його теща, на той час, проживала із своєю матір`ю ОСОБА_9 у будинку навпроти. Діти сестри ОСОБА_7 – ОСОБА_23 , навчались у школі – інтернаті, однак він їх постійно бачив в с. Дачне. До 2024р. у будинку ОСОБА_9 проживав син сестри ОСОБА_7 – ОСОБА_23 .
Суд першої інстанції вважав, що свідки ОСОБА_21 та ОСОБА_22 є зацікавленими особами у вирішенні даного спору, тому суд оцінює їх показання щодо факту постійного проживання відповідачки по справі ОСОБА_26 із спадкодавцем ОСОБА_9 критично та не бере до уваги, як і показання свідка ОСОБА_19 в цій частині.
Разом з тим, будь – яких доказів на спростування зазначених свідками обставин стороною позивачів не було надано.
Суд першої інстанції оцінив критично показання свідка ОСОБА_19 , покликавшись на те, що спадкодавець ОСОБА_9 померла у 1997р. і відповідач по справі ОСОБА_26 не могла здійснювати догляд за матір`ю до 2001р., про що стверджувала свідок. Разом з тим, враховуючи, що з часу смерті ОСОБА_9 минуло 28 років, така похибка у даті не можу свідчити про неправдивість показів свідка, яка беззаперечно ствердила, що на момент смерті ОСОБА_9 догляд за нею здійснювала її дочка - відповідачка ОСОБА_7 , а дочка ОСОБА_23 з матір`ю не проживала.
Показання свідків є належними та допустимими доказами у розумінні вимог ст.ст. 76, 90 ЦПК України. Крім того, відповідно до вимог ч.4 ст. 91 ЦПК України суд попереджає свідка про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання.
Згідно практики Верховного Суду достатніми та допустимими доказами у справах даної категорії є в тому числі, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру, виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення, довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства, довідки з лікарень, ін.
Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.
Таким чином, з матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_7 постійно проживала зі спадкодавцем ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , та прийняла спадщину шляхом вступу в управління (володіння) спадковим майном на протязі шести місяців після смерті матері за адресою: АДРЕСА_1 , здійснюючи догляд за матір`ю.
Відповідно до прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила книги шостої ЦК України (спадкове право) застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.
Отже, до спірних правовідносин слід застосовувати норми ЦК УРСР 1963 року.
Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР 1963 року спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. 
Згідно ст. 524 ЦК УРСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. 
Відповідно ст. 529 ЦК УРСР 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. 
Статтею 548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. 
Положення ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) передбачали два способи прийняття спадщини: 
1.фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном. 
2.подання заяви про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори за місцем 
відкриття спадщини. 
Таким чином, відповідачка ОСОБА_7 є дочкою ОСОБА_9 , постійно проживала зі спадкодавцем ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 та прийняла спадщину шляхом вступу в управління (володіння) спадковим майном на протязі шести місяців після смерті матері за адресою: АДРЕСА_1 . 
Позивачі в даній справі є онуками ОСОБА_27 і відповідно не є спадкоємцями першої черги, а тому не мають права на спадщину після її смерті. 
ОСОБА_15 , мати позивачів, з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса в 1997 році після смерті своєї матері не зверталася, а також фактично не могла вступити в управління або володіння спадковим майном, так як на станом на 17 грудня 1997 року, день смерті своєї матері, ОСОБА_28 проживала з нею, а проживала в с. Макаревичі Маневицького району Волинської області без реєстрації з своїм співмешканцем. Інших доказів прийняття спадщини ОСОБА_15 позивачами не надано.
Аналізуючи встановлені обставини справи та норми матеріального права, що підлягають застосуванню у даному спорі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов помилково до висновку, що позивачі в даній справі спадкують за правом представлення на частку, яка б належала матері позивачів, якби вона булла живою на час смерті спадкодавця, Суд не звернув увагу, що ОСОБА_9 , яка була матір`ю ОСОБА_29 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . На день її смерті ОСОБА_30 була жива, і померла ІНФОРМАЦІЯ_11 . Крім того, як було зазначено вище спадщину не прийняла після смерті матері. Відтак її діти, позивачі по справі ОСОБА_31 , ОСОБА_4 , ОСОБА_32 , ОСОБА_6 не є спадкоємцями за правом представлення. 
Єдиною спадкоємицею, яка прийняла спадщину після смерті матері, є її дочка ОСОБА_7 , яка вступила в управління та володіння спадковим майном шляхом догляду за спадковим будинком та обробітком городу, та дбала за збереження спадкового майна, а тому фактично прийняла спадщину після смерті матері відповідно до положень ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року). 
Враховуючи вищенаведене у сукупності, відповідно до положень пункту 1 частини статті 549 ЦК УРСР ОСОБА_7 прийняла спірну спадщину шляхом вступу у фактичне володіння та управління спадковим майном, тоді як її сестра ОСОБА_23 спадщину не прийняла, так як, будучи зареєстрованою за однією адресою зі спадкодавцем, не проживала з нею, а доказів вступу в управління майном спадкодавця позивачами не надано.
Отже, на підставі встановлених обставин справи, підтверджених належними та допустимими доказам, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачка ОСОБА_7 правомірно отримала свідоцтво про право на спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_9 та відповідно мала право на розпорядження спадковим майном, а тому у задоволенні вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину слід відмовити.
Позовна вимога про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину пов`язана з позовними вимогами про визнання недійсним договору дарування житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 38.6 кв.м., житловою площею 29.0 кв.м., що посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Пастуховою Н. В.; номер відомостей про речове право: 55669343, серія та номер 5058 від 01.07.2024 року та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 73899769 від 01.07.2024 року, які є похідними, а тому також не підлягають до задоволення. 
Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене нa підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 28 листопада 2025 року у справі № 158/588/25 не відповідає вимогам закону, оскільки ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права та висновках, які не відповідають встановленим обставинам справи, а тому підлягає до скасування з постановленням нового рішення, яким в задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , Луцької міської ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача — приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Пастухова Наталія Володимирівна про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання недійсним договору дарування та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень слід відмовити повністю. 
Отже, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права
З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_8 адвоката Булат Юлії Василівни задовольнити.
Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 28 листопада 2025 року в цій справі скасувати.
У задоволенні позову ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , Луцької міської ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів – приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Пастухова Наталія Володимирівна про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання недійсним договору дарування, скасування рішення Луцької міської ради №63/70 від 25.09.2024 року та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 01 травня 2026 року.

Головуючий 

Судді :