Справа № 446/708/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2026року Кам`янка-Бузький районний суд Львівської областів складі:
головуючого - судді Костюк У. І.
при секретарі Луківській Л.Б.
за участю заявника ОСОБА_1 
представника заявника Маленевського А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Камянка-Бузька справу за заявою ОСОБА_1 , зацікавлена особа приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Робак Лариси Андріївни про встановлення факту що має юридичне значення, -
В С Т А Н О В И В:
16 березня 2026 року до Камянка-Бузького районного суду Львівської області надійшла заява ОСОБА_1 , подана її представником адвокатом Манелевським Андрієм Олександровичем заінтересована особа: приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Робак Лариса Андріївна , про встановлення факту що має юридичне значення, а саме встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, в якій представник заявника просить суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 зі своєю матір`ю ОСОБА_2 , станом на день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування вимог зазначає, що ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .На момент смерті ОСОБА_2 фактично проживала разом із заявницею за адресою АДРЕСА_1 протягом одного року. Водночас місце проживання та місце реєстрації ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за вказаною адресою зареєстровано не було. Вони разом проживали у будинку ОСОБА_3 , який є співмешканцем заявниці. Зазначені вище обставини підтверджують свідки – ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які є сусідами заявниці та її покірної матері . У 2025 вона через війну вимушено переїхала у м. Кам`янка-Бузька та має статус внутрішньо переміщеної особи. Звернувшись за оформленням своїх спадкових прав до приватного нотаріуса Робак Л.А. ОСОБА_1 отримала від нього усні роз`яснення, що оскільки вона та мати на день її смерті були зареєстровані за різними адресами, то підстави вважати, що заявник прийняла спадщину після її смерті відсутні. Нотаріус рекомендував звернутися для вирішення цього питання до суду. Крім того, заявник є єдиним спадкоємцем першої черги спадкування за заповітом після смерті матері, а отже спадкоємці, які б оспорювали її право на прийняття спадщини відсутні. Спору щодо спадкового майна з будь-якими іншими особами у заявника не існує. Встановлення факту постійного проживання заявника із спадкодавцем на час відкриття спадщини має значення для підтвердження прийняття ним спадщини.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 березня 2026 року дану заяву було передано для розгляду судді Костюк У.І.
Ухвалою суду від 17 березня 2026 року було прийнято до розгляду та відкрито провадженняу данійцивільній справі, розгляд справи постновлено проводити впорядку окремого провадження,призначено по справі судове засідання.
07.05.2026 на адресу суду надійшла відповідь Кам`янка -Бузької нотаріальної контори про те, що спадкова справа після смерті померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 заведене не була.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 вказав, що являється співмешканцем заявниці з якою проживає на протязі тривалого часу. ІІ матір на протязі одного року проживала разом із ними у його будинку по АДРЕСА_1 .. Вона була особою похилого віку, та ОСОБА_1 здійснювала за нею догляд. Інших родичів у померлої не було.
В судовому засіданні заявниця та її представник адвокат Маленевський А.О. вимоги заяви підтримали, просили задоволити заяву з викладених у ній підстав.
Заінтересована особа – приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Робак Л.А. у судове засідання не з`явилась будучи належним чином повідомленою про розгляд справи.
Суд, з`ясувавши позиції учасників справи, які з`явились в судове засідання, дослідивши матеріали даної цивільної справи, вивчивши правові норми, що регулюють дані правовідносини, приходить до переконання, що заяву ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини слід задоволити з наступних підстав.
Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Як визначено в ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Заявник просить суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме встановити факт постійного проживання а саме встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 зі своєю матір`ю ОСОБА_2 , станом на день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до ч.ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Як передбачено ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Пунктом 27 Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» передбачено, що, виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін, та, враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 померла у м.Словянськ Донецької області ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 10 серпня 2021 року Словянським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (а.с.16)
Копіями свідоцтва про народження заявника підтверджується що заявник ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_2 . 
ОСОБА_1 взято на облік як внутрішньо переміщено особу, що підтверджується довідкою №1316-7002314302. Зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 . Фактичне місце проживання АДРЕСА_3 .
Згідно листа № 457/01-16 від 07 травня 2026 року державного нотаріуса Кам`янка -Бузькою державної нотаріальної контори Лвівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції спадкова справа до майна померлої ОСОБА_2 ,померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , не відкривалась.
У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що: «суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право».
При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норма права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 зроблено висновок, що:«юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 зроблено висновок, що:«у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів».
Згідно з п.п. 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що: «справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.
Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження».
У ст. 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно з ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.
За правилами ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
За змістом норми ст. 1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Так, відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.
Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
У постанові Верховного Суду від 31 січня 2024 року у справі № 362/642/22 зроблено наступний висновок: «відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що вона не проживала зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судами».
Вказане узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним, зокрема у постанові від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17 (провадження № 61- 44149св18).
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Відтак предметом доказування у даній справі є саме постійне проживання спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
В своїй постанові від 21.06.2023 року у справі № 916/3027/21 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що повертаючись до стандартів доказування, передбачених процесуальним законом, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що покладений на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність передбачає, що висновки суду можуть будуватися на умовиводах про те, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування.
З показів свідка ОСОБА_3 слідує, що постійним місцем проживання спадкодавиці ОСОБА_1 було м.Словянськ. За один рік до смерті заявниця забрала свою хвору матір у їх будинок де вона проживала до смерті.
Судом встановилено, що ОСОБА_2 померла у м.Словянськ ІНФОРМАЦІЯ_2 , та до дня смерті проживала разом із ОСОБА_1 , яка є донькою померлої.
З лікарського свідоцтва про смерть вбачається що ОСОБА_2 1942 року народження померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у АДРЕСА_1 .
Судом встановлено що ОСОБА_2 померла у будинкуу по АДРЕСА_1 житловий будинок належить ОСОБА_3 , який є цивільним чоловіком ОСОБА_1 .
Як встановлено судом, ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_2 звернулася до Приватного нотаріуса Кам"янка-Бузького районного нотаріального округу Львівської області з проханням про відкриття спадкової справи після смерті матері ОСОБА_2 , однак їй надано відповідь №302/01-16 від 07 листопада 2025 року про те, що строк для прийняття спадщини пропущений.
Встановлення факту, що ОСОБА_1 проживала однією сім`єю зі ОСОБА_2 , необхідно для прийняття спадщини.
Таким чином, на підставі наведених та перевірених доказів, які є належними та повністю узгоджуються між собою, з врахування показань свідка ОСОБА_3 , суд вважає доведеним факт, що ОСОБА_6 проживала однією сім`єю зі ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
За наведених обставин, суд вважає за можливе встановити даний факт, оскільки встановлення цього факту має юридичне значення, а інший шлях встановлення відсутній.
Зважаючи на викладене вище, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги підлягають до задоволення.

Керуючись ч. 6 ст. 268 ЦПК України, суд, -
В И Р І Ш И В:
заяву ОСОБА_1 , зацікавлена особа приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Робак Лариси Андріївни про встановлення факту що має юридичне значення - задоволити.
Встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт постійного проживання ОСОБА_1 , разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , на час відкриття спадщини після її смерті, тобто станом на ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється - з дня складання повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення виготовлено 29.06.2026.

Суддя У.І.Костюк