ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

01 липня 2026 року м. Житомир справа № 240/14470/26
категорія 105000000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Окис Т.О., розглянувши у письмовому провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління юстиції в Житомирській області (м.Київ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області, про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, 

установив:
10 квітня 2026 року ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом, у якому просить визнати протиправною триваючу бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління юстиції в Житомирській області (м. Київ) (далі – відповідач) по примусовому виконанню рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 14 січня 2021 року у справі №240/1820/20 відповідно до виконавчого листа №18178/2021, виданого 07 грудня 2021 року, у виконавчому провадженні №68338077 від 27 січня 2022 року, та зобов`язання невідкладно в примусовому порядку відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» виконати рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 14 січня 2021 року по справі №240/1820/20 відповідно до виконавчого листа №18178/2021 виданого 07 грудня 2021 року у виконавчому провадженні №68338077 від 27 січня 2022 року.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що має право на обрахунок щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці у розмірі 90% суддівської винагороди. Однак боржник протиправно здійснює обрахунок такого у розмірі 50% суддівської винагороди, що свідчить про неналежне виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2021 року по справі №240/1820/20. При цьому вважає, що відповідач не здійснює всіх необхідних дій для зобов`язання боржника у примусовому порядку виконати рішення суду.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2026 року позовну заяву ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління юстиції в Житомирській області (м.Київ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії повернуто особі, яка її подала.
Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2026 року скасовано, справу направлено до Житомирського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Ухвалою суду від 29 червня 2026 року позов прийнято до провадження, призначено до розгляду в судовому засіданні з наданням відповідачу строку для подання відзиву на позов, залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області.
01 липня 2026 року відповідач надав письмові пояснення, в яких просить в задоволенні позову відмовити. Зазначає, що рішенням Житомирського окружного адміністративного суду № 240/1820/20 від 14 квітня 2021 року вимоги в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з наведеними довідками із розрахунку 90% від суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді, без обмеження граничного розміру залишені без задоволення, у зв`язку тим, що частиною 3 статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді. Таким чином, державний виконавець не може перевищувати свої повноваження та виходити за межі вимог судового рішення, а виконує його лише у той спосіб, який зазначено у резолютивній частині рішення.
Суд установив, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо непроведення йому перерахунку та виплати без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 04 грудня 2018 року, 01 січня 2019 року, 01 січня 2020 року з розрахунку 90 відсотків від суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді, визначеної на підставі довідки №2371/18 вих. від 11 грудня 2018 року, довідки №135/19 вих. від 16 січня 2019 року, довідки №45/20 вих. від 10 січня 2020 року Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та його виплату з 04 грудня 2018 року, 01 січня 2019 року, 01 січня 2020 року з розрахунку 90 відсотків від суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді, визначеної на підставі довідки №2371/18 вих. від 11 грудня 2018 року, довідки №135/19 вих. від 16 січня 2019 року, довідки №45/20 вих. від 10 січня 2020 року Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці без обмеження граничним розміром з врахуванням раніше виплачених коштів.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2021 року у справі №240/1820/20 позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо не проведення ОСОБА_1 перерахунку та виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 04 грудня 2018 року, 01 січня 2019 року, 01 січня 2020 року, визначеного на підставі довідок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області №2371/18 вих. від 11 грудня 2018 року, довідки №135/19 вих. від 16 січня 2019 року, довідки №45/20 вих. від 10 січня 2020 року, відповідно. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 04 грудня 2018 року, 01 січня 2019 року, 01 січня 2020 року, визначеного на підставі довідок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці №2371/18 вих. від 11 грудня 2018 року, довідки №135/19 вих. від 16 січня 2019 року, довідки №45/20 вих. від 10 січня 2020 року, відповідно, з урахуванням раніше виплачених коштів. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено за безпідставністю.
На виконанні перебуває виконавче провадження № 68338077 з примусового виконання виконавчого листа №240/1820/20 від 07 грудня 2021 року, виданого Житомирським окружним адміністративним судом.
На виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2021 року у справі №240/1820/20 боржником проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 04 грудня 2018 року, 01 січня 2019 року, 01 січня 2020 року з урахуванням норм Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у редакції, чинній з 02 червня 2016 року, а саме у розмірі 50% суддівської винагороди судді при наявності стажу роботи на відповідній посаді.
У результаті перерахунку розмір щомісячного довічного грошового утримання становить: з 04 грудня 2018 року – 23787, 00 грн (47574,00 грн х 50%), з 01 січня 2019 року – 25933,50 грн (51867,00 грн х 50%), з 01 січня 2020 року – 28377,00 грн. (56754,00 грн х 50%).
Уважаючи, що рішення суду від 14 квітня 2021 року у справі № 240/1820/20 виконується невірно, а відповідач не вчиняє відповідних дій за Законом України «Про виконавче провадження», ОСОБА_1 подав розглядуваний позов до суду.
Позивач та представник відповідача до суду не прибули, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, просили проводити розгляд справи за їх відсутності.
Представник третьої особи до суду не прибув, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неприбуття суду не повідомив.
Відповідно до приписів статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України 01 липня 2026 року суд дійшов висновку про наявність підстав для продовження розгляду справи у порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду і вирішення спору по суті, суд дійшов до таких висновків.
Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спеціальним законом, який визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі – Закон України № 1404-VIII).
У частині 1 статті 1 цього Закону визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону України № 1404-VIII визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Згідно зі статтею 10 Закону України № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Відповідно до частини 1 статті 13 Закону України № 1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України № 1404-VІІІ, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Частинами 1 та 5 статті 26 Закону України № 1404-VIII передбачено, що за заявою стягувача виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.
Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Судом установлено, що на виконанні перебуває виконавче провадження № 68338077 з примусового виконання виконавчого листа №240/1820/20 від 07 грудня 2021 року, виданого Житомирським окружним адміністративним судом по виконанню рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2021 року, яким зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 04 грудня 2018 року, 01 січня 2019 року, 01 січня 2020 року, визначеного на підставі довідок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці №2371/18 вих. від 11 грудня 2018 року, довідки №135/19 вих. від 16 січня 2019 року, довідки №45/20 вих. від 10 січня 2020 року, відповідно, з урахуванням раніше виплачених коштів. 
У результаті перерахунку розмір щомісячного довічного грошового утримання становить: з 04 грудня 2018 року – 23787, 00 грн (47574,00 грн х 50%), з 01 січня 2019 року – 25933,50 грн (51867,00 грн х 50%), з 01 січня 2020 року – 28377,00 грн. (56754,00 грн х 50%).
Отже, рішення суду виконується в межах зобов`язальної частини.
У відповідності до пункту1 частини 2 статті 18 Закону України № 1404-VIII, державний виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Таким чином, державний виконавець не може перевищувати свої повноваження та виходити за межі вимог судового рішення, а виконує його лише у той спосіб, який зазначено у резолютивній частині рішення.
Додатково суд зауважує, що у рішенні Житомирського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2021 року у справі №240/1820/20 зазначено, що спір про відсоткову ставку розміру щомісячного довічного грошового утримання на час звернення позивача до суду між сторонами відсутній, права позивача у частині виплати йому щомісячного довічного утримання судді у неналежному відсотковому розмірі від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, на час звернення до суду не порушені, оскільки перерахунок та виплату щомісячного довічного утримання судді у відставці на підставі нових довідок не проведено, тому суд не може під час прийняття рішення вирішувати питання щодо правовідносин, які можливо будуть мати місце у майбутньому, тому позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з довідками із розрахунку 90 % від суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді, без обмеження граничного розміру не задоволено.
Наведене, на переконання суду, спростовує твердження позивача про невиконання боржником зазначеного вище рішення суду, з огляду на те, що під час проведення перерахунку довічного грошового утримання суддів у відставці останній виходив з 50% суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді.
Згідно з частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
У справах про протиправність рішень суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача.
Відповідач під час розгляду справи довів відсутність протиправної бездіяльності та правомірність оскаржуваної постанови.
З огляду на викладене, ураховуючи встановлені у справі обставини та положення законодавства, що регулюють спірні правовідносини, відсутність інших доводів позивача на обґрунтування заявлених вимог, суд уважає їх недоведеними, а позов таким, що не підлягає задоволенню з наведених вище підстав.
Оскільки позивачу у задоволенні позову відмовлено, судові витрати зі сплати судового збору відшкодуванню не підлягають.
Керуючись статтями 2, 9, 72-77, 90, 139, 205, 242-246, 250, 255, 272, 287, 292, 293 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:
У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене протягом десяти днів з дати його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Т.О. Окис

01.07.26