Справа № 456/6359/25
Провадження № 2/456/483/2026

РІШЕННЯ
іменем України

11 червня 2026 року місто Стрий 

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:
головуючого судді Бораковського В. М. ,
секретар судового засідання Яніцька М.І. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої вчиненням адміністративного правопорушення, -

за участю:
позивача ОСОБА_1 ,
відповідача ОСОБА_2 , 
представника відповідача адвоката Сидоренка Л.І.,-

встановив:

Стислий виклад позиції сторін.
В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору представник позивача покликається на те, що 18.09.2024 ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Mitsubishi, державний номерний знак НОМЕР_1 о 16 год.21 хв., на автодорозі М-06 «Київ-Чоп», на 616 км + 100 м в м. Стрий Львівської обл., на нерегульованому перехресті з вул. Шашкевича, здійснив обгін на перехресті,
внаслідок чого відбулось зіткнення з автомобілем Skoda, державний номерний
знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а водії зазнали тілесних ушкоджень. Постановою Дніпровського районного суду міста Києва адміністративну справу №755/21931/24 стосовно ОСОБА_2  за ч. 1 ст. 124 КУпАП було закрито через відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення. 12.06.202 Київським апеляційним судом постанова Дніпровського районного суду міста Києва від 28.03.2025 була скасована та провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП. Відповідно до постанови Київського апеляційного суду від 12.06.2025 встановлено, що водієм ОСОБА_2 не було належним чином виконано вимоги п. 14.6 (а) ПДР України, при виконанні якого водій мав би технічну можливість уникнути даної ДТП. Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про відсутність в діях ОСОБА_2 складу правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Таким чином судом апеляційної інстанції встановлено, що в даному випадку ОСОБА_3 скоїв адміністративне правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП. Постанова апеляційного суду набрала законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. Отже, вина ОСОБА_2 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, встановлена судом у межах справи про адміністративне правопорушення, а тому відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у адміністративній справі, не потребують доказування в цивільній справі між тими самими сторонами. 
Життя ОСОБА_1  до зазначеної дорожньо-транспортної пригоди та
після неї кардинально змінилося. Унаслідок протиправних дій відповідача позивачу було завдано моральної шкоди, яка виразилася у сильному фізичному болю, глибоких моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, а також у душевних стражданнях, спричинених грубим порушенням відповідачем ПДР України. Під час ДТП позивач зазнав сильного переляку, як за власне життя і здоров`я, так і за можливі наслідки події. Він переніс сильний біль, шок, втрату свідомості, контузію ока, а після відновлення свідомості відчував розгубленість, тривогу, невпевненість у завтрашньому дні та постійне занепокоєння за стан свого здоров`я. По даний час ОСОБА_4 продовжує страждати від головних болів, болів у кінцівках та неспокійного сну. Усе вище вказане підтверджується виписним епікризом №9240 від 18.09.2024.
Отримані травми спричинили тривалі негативні психоемоційні наслідки,
що виражаються й по даний час у порушенні сну, швидкій втомлюваності, пасивності, зниженому настрої, пригніченості, дратівливості та образливості. Крім того, моральна шкода полягає і в порушенні звичного способу життя позивача. Унаслідок ДТП позивач був змушений докладати додаткових зусиль для організації свого побуту та діяльності, оскільки його автомобіль, який він
використовував зокрема і для вирішення службових питань як голова ОСББ «Надія Моршин» та ОСББ «Озерне», зазнав значних пошкоджень з вини відповідача і відповідно до звіту №42559 від 23.10.2024 був визнаний фізично знищеним. Страхове відшкодування позивач отримав лише через рік після ДТП, а саме у липні та вересні 2025 року, що суттєво ускладнило його фінансове та емоційне становище, так як він являється пенсіонером, та не має значних капіталів для купівлі нового авто. Протягом тривалого часу, у зв`язку з отриманими фізичними та психоемоційними травмами, неврологічними розладами ОСОБА_4 був позбавлений можливості реалізовувати свої щоденні звички та бажання, змушений перебувати на лікарняному та був позбавлений можливості виконувати свої обов`язки як голова ОСББ «Надія Моршин» та ОСББ «Озерне». Відповідач, який безпосередньо вчинив ДТП, не визнав своєї провини та намагався уникнути відповідальності, перекладаючи вину на ОСОБА_1 . Зокрема, відповідач замовив висновок спеціаліста №57/25 від 16.03.2025, який, на думку позивача, містить умисно викривлені дані. Після закриття справи судом першої інстанції відповідач повторно звертався до органів поліції з метою притягнення позивача до відповідальності, через що останній був змушений неодноразово надавати пояснення правоохоронним органам. Для спростування неправомірних тверджень відповідача та скасування незаконної постанови суду першої інстанції позивач змушений був скористався правничою допомогою адвоката, замовив альтернативний висновок спеціаліста, який підтвердив відсутність у його діях будь-яких порушень Правил дорожнього руху, що й було підтверджено постановою Київського апеляційного суду. Участь у судових процесах, нервове напруження, потреба доводити свою невинуватість і очікувати справедливого рішення лише поглибили душевні страждання позивача. До цього часу відповідач не сплатив жодної суми в рахунок відшкодування моральної шкоди, натомість демонструє зверхність і відсутність каяття, що позивач сприймає як приниження, образу та насмішку над собою. Варто зазначити, що матеріальну шкоду в сумі 215133,62 грн було відшкодовано страховою компанією власника автомобіля Mitsubishi, д.н.з. НОМЕР_1 , якою є ОСОБА_5 , а не самим відповідачем, який фактично уник будь-якої відповідальності. Унаслідок вказаних подій позивач втратив значну кількість часу на лікування, реабілітацію та врегулювання правових питань, що вимагало значних фізичних, емоційних та матеріальних ресурсів. Всі ці обставини свідчать про наявність моральної шкоди, заподіяної відповідачем, і необхідність її справедливого грошового відшкодування.
Представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди моральну шкоду, в сумі 50000,00 грн. та понесені позивачем витрати у розмірі 61239 грн. 20 коп., які складаються з: судового збору за звернення до суду з позовною заявою матеріального характеру у розмірі 1211,20 грн., судового збору за звернення до суду з позовною заявою про відшкодування моральної шкоди у розмірі 3028, 00 грн, витрат за проведення експертизи в сумі 17000,00 грн. витрат на правову допомогу у розмірі 40000, 00 грн.

16.03.2026 на адресу суду від представника відповідача ОСОБА_2 – адвоката Сидоренко Л.І. надійшов відзив на позовну заяву в якому він зазначив, що 28.03.2024 постановою Дніпровського районного суду м. Києва справу про адміністративне правопорушення №755/21931/24 за ст.124 КУпАП відносно ОСОБА_2 було закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Постановою Київського апеляційного суду 12.06.2025 постанову Дніпровського районного суду м. Києві було скасовано, провадження по справі закрито на підставі п.7ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з закінченням строків передбачених ст.38 КУпАП. Таким чином, винність (вина) відповідача ОСОБА_2 у дорожньо-транспортній пригоді не було встановлено та доведено рішенням суду у зв`язку з тим, що відповідно до п.7 ч.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин закінчення строків передбачених ст.38 КУпАП. Згідно постанови Київського апеляційного суду скасовано постанову суду першої інстанції (відхилено один висновок експерта та прийнятий до уваги інший висновок), однак наявності факту вини в діях ОСОБА_2 судом не досліджувалось та не встановлювалось, тому, юридично, на даний час відсутні підстави у сторони позивача стверджувати про встановлення та доведення вини відповідача судовим рішенням. Крім того, згідно постанови Київського апеляційного суду судом апеляційної інстанції вказано, що в межах розгляду даної справи відсутні підстави для наявності чи відсутності в діях водія ОСОБА_1 порушень ПДР України, оскільки вказана обставина може бути предметом розгляду у разі виникнення цивільно-правового спору. Позивачем ОСОБА_1 та його представником, не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які вказують з яких розрахунків він виходив при визначення розміру моральної шкоди у розмірі 50000,00 грн. Згідно самого епікризу №9240 долученого до позовної заяви: ОСОБА_1 18.09.2024 скаржився на головний біль розмитого характеру, запаморочення нудоту, хиткість, загальну слабкість, однак об`єктивно було встановлено: контактний, адекватний, орієнтований у просторі і часі, мнестичних порушень немає, мова чітка і т.д. загалом після травматичний астено-вегетивний синдром, патологічних рефлексів та менінгіальних ознак не виявлено. Локально – забій, садна м`яких тканин голови. Кістки склепіння та основи черепа без видимих паталогічних змін, двобічний гайморит, вогнищевих змін в головному мозку не виявлено, травматичної та вогнищевої кісткової патології не виявлено. Діагноз: ЗЧМТ, струс головного мозку, забій садна м`яких частин голови, контузія лівого ока. Виписаний з поліпшенням. Звернув увагу, що моральна шкода має бути обов`язково підтверджена належними та допустимими доказами заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру. Разом з тим, при вирішенні питання про розмір завданої моральної шкоди, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості з урахуванням обставин справи та тяжкості страждань позивача, сторона відповідача вважає, що розмір моральної шкоди в сумі 50000,00 гривень, заявлений позивачем є завищеним та не відповідає засадам розумності та справедливості, а також є не доведеним у такому розмірі. Автомобіль відповідача Mitsubishi Outlander д.н.з. НОМЕР_1 на момент ДТП був застрахований страховим полісом страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту серія ЕЦВ № ХТВ8DS3 в НАСК «Оранта» 24.06.2024. Приймаючи до уваги наявність діючого на момент ДТП страхового полісу серія ЕЦВ № ХТВ8DS3 в НАСК «Оранта», сторона відповідача зауважує на тому, що згідно ст.26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодування моральної шкоди, заподіяної потерпілому: страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Таким чином, враховуючи вимоги закону та застраховану цивільну відповідальність відповідача ОСОБА_2 в НАСК «Оранта» за шкоду заподіяну життю, здоров`ю на одного потерпілого складає 320000,00 грн., позивачу ОСОБА_1 слід також звертатись з позовною вимогою про відшкодування моральної шкоди до НАСК «Оранта». Відповідач вважає, що позивачем було невмотивовано визначено розмір заподіяної йому моральної шкоди у сумі 50000,00 грн. саме з метою безпідставного збагачення після ДТП, в якій сам позивач не дотримався Правил дорожнього руху.
Враховуючи вищевикладене представник відповідача просить відмовити в задоволені позовної заяви повністю.

У судовому засіданні позивач позов просить задовільнити з підстав викладених у ньому. Звернув увагу, що він не порушував ПДР, оскільки переконався в безпечності маневру, після чого увімкнув покажчик повороту та повернув ліворуч, під час руху він не розмовляв по телефону, відповідно апеляційний суд встановив вину відповідача внаслідок ДТП. Зазначив, що матеріальна шкода, заподіяна його майну внаслідок ДТП відшкодована страховою компанією відповідачаНАСК «Оранта».
Відповідач у судовому засіданні просить в позові відмовити з підстав наведених у відзиві на позовну заяву.
Представник відповідача в судовому засіданні просить в позові відмовити, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та зазначив, що автомобіль відповідача на момент ДТП був застрахований страховим полісом цивільної відповідальності власників наземного транспорту в НАСК «Оранта», відповідно згідно Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю здійснюється також страховою компанією. Звернув увагу, що судові витрати можуть відшкодовуватись виключно щодо розгляду даної справи. Окрім цього зазначив, що витрати які просить стягнути позивач є необґрунтованими та не підтвердженими відповідними доказами. 

Заяви, клопотання учасників справи.
12.11.2025 від представника позивача – адвоката Малицького В.К. на адресу суду надійшла заява про долучення доказів.
13.03.2026 від позивача на адресу суду надійшла заява про долучення доказів, що підтверджують розмір витрат на професійну правничу допомогу.
16.03.2026 на адресу суду від представника відповідача ОСОБА_2 – адвоката Сидоренка Л.І. надійшла заява про вступ у справу, як представника відповідача.
16.03.2026 на адресу суду від представника відповідача ОСОБА_2 – адвоката Сидоренка Л.І. надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.
17.03.2026 на адресу суду від відповідача ОСОБА_2 надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.
06.04.2026 від позивача на адресу суду надійшла заява про ненадходження йому відзиву на позовну заяву.
08.05.2026 від позивача на адресу суду надійшла заява про ознайомлення із матеріалами справи.

Процесуальні дії у справі.
13.11.2025 суд, з метою визначення підсудності справи, здійснив дії по визначенню місця реєстрації відповідача у Єдиному державному демографічному реєстрі та скерував запити в Західне міжрегіональне управління Державної міграційної служби України, Центр надання адміністративних послуг виконавчого комітету Стрийської міської ради, Центр надання адміністративних послуг Моршинської міської ради, Центр надання адміністративних послуг Грабовецько-Дулібівської сільської ради.
Ухвалою від 19.02.2026 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
Ухвалою від 16.03.2026 вирішено проводити судові засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за участі відповідача Дєньгіна А.С.
Ухвалою від 17.03.2026 вирішено проводити судові засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за участі представника відповідача – адвоката Сидоренка Л.І.

З`ясувавши обставини, на які позивач та його представник посилаються як на підставу своїх вимог, обставини на які посилається представник відповідача та відповідач щодо заперечення до позову, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам в цілому, суд доходить такого висновку.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.
Згідно паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 , виданого Стрийським РВ УМВС України у Львівській області 18 березня 1997 року, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Володарка Володарського району Київської області.
Відповідно до постанови Київського апеляційного суду від 12 червня 2025 року по справі № 755/21931/24 постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 28 березня 2025 року скасовано та прийнято нову постанову. Провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП. У даній постанові апеляційний суд зазначив, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про відсутність в діях ОСОБА_2 складу правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
15.04.2025 між судовим експертом Давидовичем О.О. та Короленко А.В. укладено договір №26, предметом якого є надання виконавцем замовнику висновку експерта за результатами автотехнічного дослідження обставин ДТП на підставі звернення замовника.
23.04.2025 між судовим експертом Давидовичем О.О. та Короленко А.В. підписано акт наданих послуг, відповідно до якого виконавець здійснив автотехнічну експертизу по справі про адміністративне правопорушення. Замовник прийняв вищезазначені послуги виконавця. Сплачена сума за надану послугу – 17000,00 грн.
Як вбачається із квитанції №2384188159 від 16.04.2025, ОСОБА_6 перерахував кошти ФОП ОСОБА_7 у розмірі 17000,00 грн. за проведення автотехнічної експертизи за замовленням ОСОБА_1 .
Згідно висновку експерта за результатами інженерно-транспортної експертизи по справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП №26 від 22.04.2025, складеного судовим експертом Давидовичем О.О. на підставі заяви адвоката Малицького В.К., який представляє інтереси ОСОБА_1 , зроблено висновок, що з технічної точки зору, причиною настання даної ДТП стали невідповідність вимогам п.1.5, п.2.3 ( підпункт "д"), п. 8.1, п.12.4, п. 12.9 (б), 14.6 (а;в), п. 1.6 (Розділу 34) ПДР України дій водія автомобіля Mitsubishi Outlander, державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_2 .
Як вбачається із листа ПАТ НА Страхова Компанія «Оранта» за вих. № 09-02-17 від 13.08.2025, розрахунок страхового відшкодування за страховим випадком по страховій справі № 24-13-18046 щодо виплати страхового відшкодування за пошкоджений транспортний засіб Skoda Superb, д.р.н. НОМЕР_2 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 18.09.2024 за участю забезпеченого наземного транспортного засобу Mitsubishi Outlander, д.р.н. НОМЕР_1 , цивільно-правова відповідальність водія якого застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 24.06.2024 № 221710749 було здійснено відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-ІV зі змінами та доповненнями. НАСК «Оранта» було здійснено виплату страхового відшкодування 21.07.2025 у розмірі 160000,00 грн. на рахунок потерпілої особи.
Згідно полісу страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту страхового продукту «ДЦВ online», код страхового продукту 724 від 24.06.2024, укладеного між ОСОБА_5 та ПАТ НА Страхова Компанія «Оранта» застрахована цивільна відповідальність страхувальника або особи, яка на законних підставах має право керувати транспортним засобом Mitsubishi Outlander 2010 року випуску, д.р.н. НОМЕР_1 за шкоду заподіяну майну третіх осіб під час ДТП внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Строк дії договору починається із 26 червня 2024 року до 25 червня 2025 року. Максимальна виплата потерпілому, яку може здійснити страхова компанія по полісу ОСЦПВВНТЗ обмежена 160000, 00 грн. - ліміт на майно та 320000,00 грн. – ліміт на заподіяну шкоду життю та здоров`ю.
Відповідно до епікризу Відділення підрозділу «Лікарня інтенсивного лікування «КНП «ТМО «СМОЛ»» від 18.09.2024, ОСОБА_1 звернувся до травматологічного відділення зі скаргами на головний біль розлитого характеру, запаморочення, нудоту, хиткість при ходьбі, загальну слабкість. Згідно заключного клінічного діагнозу у ОСОБА_1 струс головного мозку, ЗЧМТ, забій, садна м`яких тканин голови, контузія лівого ока.
Як вбачається із листа заступника начальника управління - начальника відділу моніторингу та аналітичного забезпечення Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції у м. Києві Національної поліції України Парамонова О. від 23.04.2025, звернення адвоката Чутченка С.О. в інтересах ОСОБА_2 відправлено за належністю, для вирішення питання про притягнення до адміністративної відповідальності водія ОСОБА_1 .
Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Надія-Моршин», керівником ОСББ є Короленко А.В. 
Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Озерне», керівником ОСББ є Короленко А.В. 
Як вбачається із пенсійного посвідчення № НОМЕР_4 , таке видано 13.04.2011 Пенсійним фондом України – ОСОБА_1 .
14.04.2025 між адвокатом Малицьким В.К. та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 1 до розділу 3 договору про надання правничої допомоги від 14.04.2025, додаткову угоду № 2 від 15.09.2025 до розділу 3 договору про надання правничої допомоги від 14.04.2025, підписано акт приймання наданих послуг № 001 від 28 червня 2025 року, акт приймання наданих послуг № 002 від 19.12.2025. Адвокатом видано квитанцію до прибуткового касового ордера № 001 від 28.06.2025 та квитанцію до прибуткового касового ордера № 002 від 19.12.2025.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.
До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
У відповідності до положень ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.
В судовому засіданні встановлено, що постановою Київського апеляційного суду від 12 червня 2025 року по справі № 755/21931/24 постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 28 березня 2025 року скасовано та прийнято нову постанову. Провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП. У даній постанові апеляційний суд зазначив, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про відсутність в діях ОСОБА_2 складу правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 
Крім цього судом досліджено висновок експерта за результатами інженерно-транспортної експертизи №26 від 22.04.2025, складеного судовим експертом Давидовичем О.О. на підставі заяви адвоката Малицького В.К., представника ОСОБА_1 , відповідно до якого: - дії водія автомобіля Mitsubishi Outlander 2010 року випуску, д.р.н. НОМЕР_1 з технічної точки зору не відповідали вимогам п.1.5, п.2.3 ( підпункт "д"), п. 8.1, п.12.4, п. 12.9 (б), 14.6 (а;в), п. 1.6 (Розділу 34) ПДР України, що дає підстави дійти до висновку про причинно-наслідковий зв`язок дій водія ОСОБА_2 із настанням даної пригоди; - в діях водія автомобіля Skoda Superb, д.р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_1 з технічної точки зору невідповідностей вимогам ПДР України, які б знаходились в причинно-наслідковому зв`язку з настанням даної ДТП не вбачається; - з технічної точки зору, причиною настання даної ДТП стали невідповідність вимогам п.1.5, п.2.3 ( підпункт "д"), п. 8.1, п.12.4, п. 12.9 (б), 14.6 (а;в), п. 1.6 (Розділу 34) ПДР України дій водія автомобіля Mitsubishi Outlander, державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_2 .
Як вбачається із листа ПАТ НА Страхова Компанія «Оранта» за вих. № 09-02-17 від 13.08.2025, розрахунок страхового відшкодування за страховим випадком по страховій справі № 24-13-18046 щодо виплати страхового відшкодування за пошкоджений транспортний засіб Skoda Superb, д.р.н. НОМЕР_2 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 18.09.2024 за участю забезпеченого наземного транспортного засобу Mitsubishi Outlander,
д.р.н. НОМЕР_1 , цивільно-правова відповідальність водія якого застрахована за
договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних засобів від 24.06.2024 № 221710749 було здійснено відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-ІV зі змінами та доповненнями. НАСК «Оранта» було здійснено виплату страхового відшкодування 21.07.2025 у розмірі 160000,00 грн. на рахунок потерпілої особи.
Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату в межах страхової суми відповідно до цього Закону.
Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум та згідно з умовами, зазначеними у внутрішньому договорі страхування, зобов`язаний у встановленому цим Законом порядку здійснити страхову виплату у зв`язку із шкодою, заподіяною внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю та/або майну потерпілої особи, або прийняти обґрунтоване рішення про відмову в її здійсненні.
Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі заподіяння внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоди майну потерпілої особи такій особі відшкодовуються матеріальні збитки, пов`язані з пошкодженням чи знищенням транспортного засобу потерпілої особи.
Зважаючи на норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховою компанією відповідача - ПАТНАСК «Оранта» відшкодовано матеріальну шкоду, заподіяну ОСОБА_1 , як потерпілому внаслідок ДТП, що мала місце 18.09.2024 о 16 год.21 хв., на автодорозі
М-06 «Київ-Чоп», на 616 км + 100 м в м. Стрий Львівської обл., на
нерегульованому перехресті вул. Шашкевича.
Таким чином майнова шкода позивачу   ОСОБА_1 , відшкодована ПАТНАСК «Оранта» як потерпілому внаслідок ДТП.

Щодо відшкодування моральної шкоди.
Відповідно до роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95року №4 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної(немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, що викладені в постановах від 12.03.2019 в справі № 920/715/17, від 10.10.2018 в справі №640/3837/17; від 04.07.2018 в справі № 638/14260/16 у спірних деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки відповідача та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою полягає у тому, що наслідки у вигляді шкоди настають лише в результаті неправомірної поведінки відповідача. Таким чином, позивач повинен довести, що протиправні дії чи бездіяльність є причиною, а моральна шкода, яка спричинена потерпілій особі - безумовним наслідком такої протиправної поведінки.
Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (див. постанову Верховного Суду від 25.05.2022 у справі № 487/6970/20, провадження № 61-1132св22; постанову Верховного Суду у від 05.12.2022 у справі № 214/7462/20, провадження № 61-21130сво21).
Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Наявність всіх зазначених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди. За відсутності хоча б однієї складової стягнення шкоди неможливе (див. постанову Верховного Суду від 24.06.2024 у справі № 442/5177/21, провадження № 61-3736св23).
Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17. Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п. 52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56).
Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанова об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22.04.2024 у справі № 279/1834/22, провадження № 61-1382сво23).
Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2022 у справі № 477/874/19, провадження № 14-24цс21).
Як вказано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.
Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.
Крім того, що стосується її розміру, то відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12.07.2007).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Судом встановлено, що внаслідок ДТП, що відбулось 18.09.2024 у ОСОБА_1 діагностовано струс головного мозку, ЗЧМТ, забій, садна м`яких тканин голови, контузія лівого ока, про що свідчить епікриз Відділення підрозділу «Лікарня інтенсивного лікування «КНП «ТМО «СМОЛ»» від 18.09.2024. 
Позивачу завдано моральної шкоди, яка виразилася у сильному фізичному болю, глибоких моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, а також у душевних стражданнях. Під час ДТП позивач зазнав сильного переляку, як за власне життя і здоров`я, так і за можливі наслідки події. Він переніс сильний душевний біль, шок, втрату свідомості, контузію ока, розгубленість, тривогу, невпевненість. Вище вказані обставини підтверджуються виписним епікризом№9240від18.09.2024. 
спричинених відповідачем внаслідок невідповідності його дій вимогам ПДР.
Суд вважає доведеними той факт, що внаслідок ДТП, позивачу ОСОБА_1 , як потерпілому, заподіяна моральна шкода.
Таким чином судом встановлено, що внаслідок неправомірних дій водія автомобіля Mitsubishi Outlander, державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , що виразились у невідповідності його дій вимогам п.1.5, п.2.3 ( підпункт "д"), п. 8.1, п.12.4, п. 12.9 (б), 14.6 (а;в), п. 1.6 (Розділу 34) ПДР України, і що було причиною настання ДТП, ним заподіяно позивачу ОСОБА_1 , моральну шкоди, тому відповідач несе цивільно-правову відповідальність як винна особа у заподіянні внаслідок таких дій позивачу моральної шкоди.

Посилання представника відповідача на статтю 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»не спростовують висновків суду щодо відповідальності відповідача, оскільки зазначена норма регулює межі відповідальності страховика за виплату моральної шкоди, але не обмежує право потерпілого на відшкодування моральної шкоди безпосередньо від особи, яка її завдала, у порядку статей 23, 1167, 1187 ЦК України.
Разом з тим, визначаючи розмір завданої моральної шкоди, суд враховує характер і тривалість моральних страждань позивача, суб`єктивне відношення до вчинку відповідача, та вважає, що заявлений розмір моральної шкоди відповідає вимогам співмірності, розумності і справедливості та становить 50000,00 грн. 

Щодо стягнення витрат за проведення експертизи у розмірі 17000,00 грн. суд звертає увагу на наступне.
15.04.2025 між судовим експертом Давидовичем О.О. та ОСОБА_1 укладено договір №26, предметом якого є надання виконавцем замовнику висновку експерта за результатами автотехнічного дослідження обставин ДТП на підставі звернення замовника. 23.04.2025 між судовим експертом Давидовичем О.О. та Короленко А.В. підписано акт наданих послуг, відповідно до якого виконавець здійснив автотехнічну експертизу по справі про адміністративне правопорушення. Замовник прийняв вищезазначені послуги виконавця. Сплачена сума за надану послугу – 17000,00 грн.
Як вбачається із квитанції №2384188159 від 16.04.2025, ОСОБА_6 перерахував кошти ФОП ОСОБА_7 у розмірі 17000,00 грн. за проведення автотехнічної експертизи за замовленням ОСОБА_1 .
Суд повторно звертає увагу, що постановою Київського апеляційного суду від 12 червня 2025 року по справі № 755/21931/24 постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 28 березня 2025 року скасовано та прийнято нову постанову. Провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП. У даній постанові апеляційний суд зазначив, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про відсутність в діях ОСОБА_2 складу правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
У даній постанові апеляційного суду зазначено, що у висновку експерта №57/25 за результатами проведення автотехнічного дослідження по матеріалам справи про адміністративне правопорушення №755/21931/24, складеного судовим експертом Скороходом К.М., не було враховано швидкість, з якою автомобіль під керуванням ОСОБА_2 рухався в межах населеного пункту.
При цьому висновок експерта за результатами інженерно-транспортної експертизи по справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП №26 від 22.04.2025, складеного судовим експертом Давидовичем О.О. є належним та достатнім доказом, який на думку суду, підтверджує ту обставину, що водієм ОСОБА_2 не було належним чином виконано вимоги п. 14.6 (а) ПДР України, при виконанні якого водій мав би технічну можливість уникнути даної ДТП.
Відповідно суд приходить до висновку, що постановою Київського апеляційного суду від 12 червня 2025 року по справі № 755/21931/24 взято до уваги висновок експерта за результатами інженерно-транспортної експертизи по справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП №26 від 22.04.2025, складеного судовим експертом Давидовичем О.О. на підставі заяви адвоката Малицького В. К., який представляє інтереси ОСОБА_1 .
Частинами другою, третьою статті 102 ЦПК України передбачено, що предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.
Згідно із частинами першою, п`ятою сьомою статті 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.
Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.
За заявою учасника справи про наявність підстав для відводу експерта, який підготував висновок на замовлення іншої особи, такий висновок судом до розгляду не приймається, якщо суд визнає наявність таких підстав.
Частина перша статті 1 Закону України «Про судову експертизу» визначає, що судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.
Підставою проведення судової експертизи є відповідне судове рішення чи рішення органу досудового розслідування, або договір з експертом чи експертною установою - якщо експертиза проводиться на замовлення інших осіб (частина перша статті 71 цього Закону).
Пункт 1.8 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5, передбачає, що підставою для проведення експертизи відповідно до чинного законодавства є процесуальний документ про призначення експертизи, складений уповноваженою на те особою (органом), або договір з експертом чи експертною установою, укладений за письмовим зверненням особи у випадках, передбачених законом, в якому обов`язково зазначаються її реквізити, номер справи або кримінального провадження або посилання на статтю закону, якою передбачено надання висновку експерта, перелік питань, що підлягають вирішенню, а також об`єкти, що підлягають дослідженню.
Системний аналіз наведених положень процесуального законодавства дозволяє констатувати таке: (1) витрати, пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи, належать до судових витрат; (2) висновок експерта може бути підготовлений як на підставі ухвали суду про призначення експертизи, так і на замовлення учасника справи; (3) у разі подання учасником справи до суду висновку експерта, складеного на його замовлення, у такому висновку має бути зазначено, що його підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. При цьому інша сторона може подати до суду заяву про наявність підстав для відводу експерта, який підготував висновок на замовлення іншої особи, і в разі, якщо суд визнає наявність таких підстав, зазначений висновок не приймається судом до розгляду; (4) при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує не те, коли замовлено експертизу та отримано висновок експерта - до чи після звернення позивача до суду із позовом, а те, чи пов`язані безпосередньо ці витрати з розглядом справи.
ЄСПЛ неодноразово вказував, що початок «вирішення спору» щодо своїх «прав та обов`язків цивільного характеру» пов`язується з поданням цивільного позову (рішення від 21 червня 2007 року у справі «Редька проти України» (Redka v. Ukraine), заява № 17788/02, від 10 грудня 2009 року у справі «Васильчук проти України» (Vasilchuk v. Ukraine), заява № 31387/05).
Слід зазначити, що відмова у відшкодуванні судових витрат за проведення експертизи стороні, на користь якої ухвалене судове рішення (особливо, якщо суд врахував відповідний висновок експерта як доказ), не відповідає вимогам розумності та правової визначеності, «підриває» конструкцію забезпечення передбачуваності застосування процесуальних норм, а тому не є такою, що відповідає верховенству права.
Такий висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 22 листопада 2023 року в справі №712/4126/22.
З матеріалів справи слідує, що позивач оплатив вартість експертизи в розмірі 17000,00 грн., висновок підготовлений для подання до суду, експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, вказаний висновок врахований Київським апеляційним судом при ухвалені постанови від 12 червня 2025 року по справі № 755/21931/24, а тому витрати є обґрунтованими та підлягають відшкодуванню.
Слід зазначити, що позивач позбавлений можливості відшкодувати понесені витрати за проведення експертизи в іншому порядку. 

Щодо стягнення витрат на правову допомогу при розгляді справи про адміністративне правопорушення апеляційним судом суд звертає увагу на наступне.
Відповідно до ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно положень ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Суд зазначає, що Кодекс України про адміністративні правопорушення не містить норми щодо відшкодування витрат, пов`язаних з оплатою допомоги захисника. Згідно приписів ч. 1 ст. 120 КПК України (якщо йти за аналогією з нормами КПК України, як такими, що найближче схожі із правовідносинами притягнення до відповідальності за адміністративні правопорушення) такі витрати також несе особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, та окремої процедури відшкодування витрат на правову допомогу не визначено.
Окрім цього, представник позивача у позовній заяві не послався ні на одну норму КУпАП, яка регулювала б відповідні процесуальні питання.
Оскільки, чинним КУпАП не передбачено відшкодування витрат на правову допомогу, а отже суд вважає, що заявлена позивачем вимога про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі про адміністративне правопорушення № 755/21931/24 у розмірі 20000,00 грн. не може бути задоволена під час розгляду даної справи, оскільки такі витрати не пов`язані з наданням правничої допомоги саме у справі, що розглядається.

Розподіл судових витрат.
Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Суд звертає увагу, що при зверненні до суду із позовною заявою позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн. за звернення до суду з позовною заявою матеріального характеру та 3028,00 грн. за звернення до суду з позовною заявою про відшкодування моральної шкоду.
Водночас суд звертає увагу, що відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах, що складаються з кількох самостійних вимог, - загальною сумою всіх вимог.
Відповідно до Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви про відшкодування моральної шкоди у справах про захист честі та гідності фізичної особи, ділової репутації фізичної або юридичної особи у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу.
Враховуючи наведене, позивач помилково сплатив судовий збір у розмірі 3028,00 грн. за позовну вимогу про стягнення моральної шкоди, оскільки Законом України «Про судовий збір» передбачено сплату такого у справах про захист честі та гідності фізичної особи, ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відповідно, суд звертає увагу позивача, що згідно п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
Законом України «Про судовий збір» чітко визначена процедура повернення судового збору, відповідно позивач вправі звернутись до суду із відповідним клопотанням. 
Зважаючи на норми ст. 176 ЦПК України за вимоги майнового характеру у заявленому розмірі позивач мав сплатити судовий збір, відповідно до Закону України «Про судовий збір» у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, що на день звернення до суду із позовом становило 1211,20 грн.
Оскільки позов підлягає частковому задоволенню, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений при подачі позову судовий збір у розмірі 1211,20 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Отже із відповідача на користь позивача належить стягнути сплачений позивачем судовий збір, пропорційно задоволеним позовним вимогам, у розмірі 932, 76 грн., із розрахунку 67000* 1211,20 : 87000.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України).
Надання позивачу оплатної правничої допомоги підтверджується доказами - додатковою угодою № 2 від 15.09.2025 до розділу 3 договору про надання правничої допомоги від 14.04.2025, актом приймання наданих послуг № 002 від 19.12.2025, квитанцію до прибуткового касового ордера № 002 від 19.12.2025 та свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю.
Слід відзначити, що за умовами додаткової угоди № 2 від 15.09.2025 сума гонорару у розмір 20000,00 грн. сплачується адвокату в готівковому або безготівковому порядку протягом 5 днів з дня підписання акту виконаних робіт. Орієнтовний розрахунок наданих послуг включав також участь представника позивача у судових засіданнях, ознайомлення із відзивом на позовну заяву. Однак, суд звертає увагу, що представник позивача участі у судових засіданнях не приймав, із відзивом на позовну заяву не ознайомлювався.
Відповідно до ч. 3ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Суд керується постановою ВПВС від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23, де Велика Палата Верховного Суду виснувала, що:
141.У частині третій статті 141 ЦПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. У такому випадку суд повинен конкретно визначити, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести обґрунтування такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи.
[…] 144. Отже, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною третьою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково.
Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).
Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).
На підставі ч. 3 ст. 141 ЦПК України, ураховуючи критерії обґрунтованості та пропорційності до предмета позову адвокатських витрат, враховуючи, що представник позивача участі у судових засіданнях не приймав, з відзивом на позовну заяву не ознайомлювався, відповіді на відзив не подавав, однак включив дані послуги до додаткової угоди № 2 від 15.09.2025, суд вважає правильним присудити позивачу витрати на правничу допомогу частково - в розмірі 10000,00 грн, стягнувши такі з відповідача.

Керуючись ст. ст. 10, 19, 81, 89, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 23,1166, 1167, 1187 ЦК України, суд,-

ухвалив:

Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ) завдану моральну шкоду внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 50000,00 грн., витрати за проведення експертизи у розмір 17000,00 грн., сплачений судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам в розмірі 932, 76 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн., а всього – 77932, 36 (сімдесят сім тисяч дев`ятсот тридцять дві гривні тридцять шість копійок) грн. 

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини 6 ст. 259 та частини 1 ст. 268 ЦПК України складання повного рішення суду відкладено на п`ять днів.
У зв`язку з оголошенням у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення –12 червня 2026 року.

Головуючий суддя 	В. М. Бораковський