Справа № 171/1250/26
2-о/171/130/26
РІШЕННЯ
Іменем України

(повне)

26 червня 2026 року м. Апостолове Дніпропетровської області 
Апостолівський районний суд Дніпропетровської області в складі :
головуючого судді Мигалевича В.В.,
за участю секретаря судового засідання Жандарук В.В.,
представника заявника Мудрак М.М. (в режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , заінтересована особа: Криворізький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про встановлення факту смерті,-
у с т а н о в и в:
Представник заявниці ОСОБА_2 , адвокат Мудрак М.М. звернувся до суду із заявою, в якій просить встановити факт смерт брата заявниці ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на території російської федерації.
Заяву обґрунтовувала тим, що заявниця є сестрою ОСОБА_3 , який ІНФОРМАЦІЯ_2 народився в с. Нива Трудова, Апостолівського району Дніпропетровської області.
ОСОБА_3 помер на території російсько федерації, про що органами країни агресора складено актовий запис про смерть та видане свідоцтво про смерть від 13 лютого 2025 року.
Встановлення факту необхідно для реєстрації смерті брата за законодавством України, реалізації спадкових прав.
25.06.2026 року представником заінтересованої особи подано до суду письмові пояснення в яких представник просить в задоволенні заяви ОСОБА_2 про встановлення факту смерті – відмовити. Заперечення обгрунтовано тим, що заявниця просить встановити факт смерті свого брата, ОСОБА_3 , на території російської федерації, посилаючись на те, що свідоцтво про смерть, видане компетентними органами реєстрації актів цивільного стану російської федерації, не може бути використаним для реєстрації смерті в органах державної реєстрації актів цивільного стану України. Стверджує, що немає іншої можливості отримати свідоцтво про смерть брата, видане на території України, та, як наслідок, реалізувати свої спадкові права щодо майна померлого. Однак, свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 від 13.02.2025 року, виданим 90100008 Відділом запису актів громадянського стану Тахтамукайського району Управління запису актів громадянського стану Республіки Адигея, російська федерація, підтверджено факт смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 в аулі Нова Адигея Тахтамукайського району Республіки Адигея, російська федерація, відповідного актового запису про смерть № 170259010000800109005 від 13.02.2025. Оригінал свідоцтва заявниця має.
26.06.2026 року представник заявника подав до суду додаткові пояснення у справі, у яких зазначає, що Криворізький відділ ДРАЦС фактично не заперечує сам факт смерті ОСОБА_3 , не ставить під сумнів дату, місце чи обставини його смерті, а також не заперечує справжність наявного у заявниці свідоцтва про смерть, виданого компетентним органом російської федерації. Єдиним аргументом заперечень є посилання на те, що заявниця начебто може використовувати іноземний документ без звернення до суду. Однак така позиція не відповідає фактичним обставинам справи. Метою звернення до суду є не саме по собі підтвердження факту смерті, а створення правової можливості реалізувати спадкові права на території України, що прямо відповідає положенням статей 293 та 315 ЦПК України. Саме судове рішення у даній категорії справ має усунути юридичну невизначеність та надати можливість провести державну реєстрацію смерті в Україні і надалі оформити спадкові права. Особливої уваги заслуговує той факт, що після звернення до приватного нотаріуса заявниця отримала офіційну письмову відповідь, відповідно до якої нотаріус не має можливості оформити спадкові права виключно на підставі наявного свідоцтва про смерть, виданого органом російської федерації. Нотаріус прямо роз`яснив порядок подальших дій та фактично підтвердив необхідність звернення до суду для усунення існуючих юридичних перешкод. Таким чином, доводи заінтересованої особи про відсутність необхідності судового встановлення факту смерті повністю спростовуються офіційною позицією нотаріуса, який безпосередньо здійснює оформлення спадкових прав. Слід окремо наголосити, що нотаріус не уповноважений самостійно визнавати юридичне значення документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, якщо такий документ не створює належних правових наслідків для відкриття спадкової справи в Україні. Більше того, нотаріус не вправі замінювати суд або орган державної реєстрації актів цивільного стану при встановленні юридичного факту смерті особи, який повинен породжувати правові наслідки саме на території України. Саме тому без судового рішення або державної реєстрації смерті в Україні нотаріус позбавлений можливості: належним чином відкрити спадкову справу; визначити момент відкриття спадщини відповідно до вимог законодавства України; видати свідоцтво про право на спадщину; здійснити будь-які нотаріальні дії щодо оформлення спадкових прав заявниці. Отже, твердження ДРАЦС про те, що звернення до суду є зайвим, не відповідає реальному правовому становищу заявниці. Заявниця не звернулася до суду з формальних міркувань. Вона була вимушена це зробити після того, як отримала офіційне роз`яснення нотаріуса про неможливість оформлення спадщини за відсутності належного юридичного підтвердження смерті, яке може породжувати правові наслідки в Україні. Таким чином: факт смерті особи не оспорюється; юридичний інтерес заявниці є очевидним; іншого ефективного способу реалізації спадкових прав не існує; судове рішення є єдиною реальною процесуальною можливістю усунути існуючі правові перешкоди. За таких обставин заперечення Криворізького відділу державної реєстрації актів цивільного стану є необґрунтованими та не спростовують підстав заявленої вимоги. Просить заяву про встановлення факту смерті ОСОБА_3 задовольнити у повному обсязі.
Заявниця у судове засідання не прибула. Повідомлена належним чином про дату, час та місце розгляду справи.
У судовому засіданні представник заявниці ОСОБА_1 підтримав заявлені вимоги з підстав викладених у заяві про встановлення факту смерті брата заявниці.
Представник заінтересованої особа в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заява про встановлення факту смерті не підлягає задоволенню з наступних підстав.
ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Нива Трудова Апостолівського району Дніпропетровської області, його батьками є: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 30.10.2014 року виданого відділом ДРАЦС реєстраційної служби Апостолівського районного управління юстиції у Дніпропетровській області.
ОСОБА_6 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 в с. Нива Трудова Апостолівського району Дніпропетровської області, її батьками є: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 21.02.1981 року виданого Нивотрудівською сільською радою Апостолівського району Дніпропетровської області.
29.09.2000 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уклала шлюб з ОСОБА_7 , після реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище – « ОСОБА_8 », що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_4 від 29.09.2000 року виданого виконкомом Ленінської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області.
26.06.2007 року шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 розірвано, після розірвання шлюбу ОСОБА_9 залишено прізвище- « ОСОБА_8 », що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_5 від 26.06.2007 року, виданого ВРАЦС Апостолівського РУЮ Дніпропетровської області.
07.07.2007 року ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уклала шлюб з ОСОБА_10 , після реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище – « ОСОБА_11 », що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_6 від 30.10.2015 року виданого ВК Нивотрудівської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області.
З копії свідоцтва про смерть від 13.02.2025 року виданого відділом РАЦС Тахтамукайського району Управління РАЦС Республіки Адигея, рф ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в Республіці Адигея Тахтамукайського району, аул Нова Адигея.
Положенням ч. 3, 4 ст. 49 ЦК України передбачено, що державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Згідно зі статтею 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті здійснюється на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою.
Форма та порядок видачі документа про смерть, на підставі якого здійснюється державна реєстрація смерті, встановлені Інструкцією про порядок заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть, затвердженою наказом Міністерством охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545.
Відповідно до вказаної Інструкції лікарське свідоцтво про смерть видається лікарем медичного закладу, що лікував померлого, на підставі спостережень за хворим і запису в медичній документації, які відображали стан хворого до його смерті, або патологоанатомом на підставі вивчення медичної документації і результатів розтину.
Положенням п. 1 розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за № 719/4940, встановлено, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о) установленої форми; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о) установленої форми; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України встановлення фактів, що мають юридичне значення, здійснюється в порядку окремого провадження. Особливістю окремого провадження є те, що воно спрямоване на з`ясування необхідних фактів за відсутності правового спору.
Цивільний процесуальний кодекс України передбачає чотири процедури, наслідком яких є ухвалення судового рішення, на підставі якого органи ДРАЦС у можуть видати свідоцтво про смерть: встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України); встановлення факту смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою внаслідок нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (пункт 9 частини першої статті 315 ЦПК України); встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України або на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан (стаття 317 ЦПК України); визнання фізичної особи померлою (статті 305-309 ЦПК України).
Відповідно до статті 13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року, укладеної між державами-членами СНД (зокрема, Україною і російською федерацією) та ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР, документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за установленою формою та скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без якого-небудь спеціального посвідчення; документи, що на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін доказовою силою офіційних документів.
Разом із тим 23 грудня 2022 року набрав чинності Закон № 2783-IX «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року».
Відповідно до цього Закону дію Конвенції було зупинено у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь.
Це означає, що дія цієї Конвенції, у тому числі і статті 13, зупиняється щодо будь-яких документів, виданих, посвідчених лише у двох країнах (російська федерація та республіка білорусь), незалежно від дати їх видачі, посвідчення.
Водночас, з дати зупинення дії Конвенції 1993 року у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь до документів, виданих на території цих країн, при їх пред`явленні на території України застосовуватиметься вимога засвідчення апостилем згідно з Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, яка була підписана 05 жовтня 1961 року в м. Гаазі. Відповідно до Закону України від 10 січня 2002 року № 2933-ІІІ «Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних документів». Конвенція набрала чинності для України з 22 грудня 2003 року та залишається чинною у відносинах України з російською федерації і республікою білорусь.
Поряд із цим для захисту прав і свобод громадян України та інших осіб, що мають документи вказаних країн, Кабінет Міністрів України врегулював питання використання документів цих країн на час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування.
Так, відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 04 лютого 2023 року № 107 «Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав» під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 року такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення.
Так, Верховний Суд у постанові від 15.08.2024 у справі № 643/8133/23 «погодився з рішенням судів про відмову у задоволенні заяви про встановлення факту смерті на території іноземної держави , виснувавши, що станом на день розгляду справи судами першої і апеляційної інстанцій свідоцтво про смерть, видане на території російської федерації, не потребує будь-якої легалізації. Установивши, що свідоцтво про смерть видане на підставі законодавства іноземної держави, на території якої померла мати заявника, підстав для встановлення факту смерті немає».
Відповідно до письмових матеріалів справи, факт смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , на території Республіки Адигея Тахтамукайського району, аул Нова Адигея, російської федерації зафіксовано відповідним державним органом іноземної держави. Відділ РАЦС Тахтамукайського району Управління РАЦС Республіки Адигея, російської федерації склав актовий запис про смерть ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та видав відповідне свідоцтво від 13.02.2025 року, копія якого є у заявника.
Таким чином, суд доходить висновку, що свідоцтво про смерть видане на території Республіки Адигея Тахтамукайського району, російської федерації є таким, що видане на підставі законодавства іноземної держави, на території якої помер брат заявника, а відтак відсутні підстави для встановлення факту смерті.
Враховуючи вище викладене, суд доходить висновку, що заява задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 13, 18, 247, 258, 263, 265, 315-319, 354 ЦПК України
у х в а л и в:
У задоволенні вимог за заявою ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , заінтересована особа: Криворізький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про встановлення факту смерті - відмовити.
На рішення може бути подана апеляційна скарга в Дніпровський апеляційний суд через Апостолівський районний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 26.06.206 року.

Суддя: Мигалевич В.В.