П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/4743/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Михайлов О.О. 
Суддя-доповідач - Кузьмишин В.М. 
02 червня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Кузьмишина В.М. 
суддів: Сушка О.О.  Сапальової Т.В. , 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 червня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
І. Описова частина.
1. Короткий зміст позовних вимог.
1.1 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 та військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати йому додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 за період безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони з 09.03.2023 по 31.08.2023 із розрахунку 100 000 грн на місяць пропорційно часу такої участі, та зобов`язати відповідачів здійснити відповідні виплати.
1.2 Позовні вимоги мотивовані тим, що у спірний період позивач брав участь у виконанні завдань безпосередньо в районах ведення бойових дій на території Донецької та Харківської областей, проте збільшена додаткова винагорода йому не виплачувалася.
2. Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції.
2.1 ОСОБА_1 проходить службу у військовій частині НОМЕР_2 , яка знаходиться на фінансовому та господарському забезпеченні у військовій частині НОМЕР_1 .
2.2 Факт участі позивача у бойових діях та заходах з оборони України підтверджується офіційним документом - довідкою військової частини НОМЕР_2 від 15.02.2025 №1502/448, відповідно до якої ОСОБА_1 безпосередньо перебував у районах бойових дій (н.п. Хрестище, Бахмут, Нове, Щурове, Зарічне Донецької області та АДРЕСА_1 ) у періоди з 09.03.2023 по 01.05.2023 та з 03.05.2023 по 13.10.2023.
2.3 Підставою видачі вищезазначеної довідки №1502/448 слугувала низка бойових розпоряджень уповноважених командирів (в/ч НОМЕР_1 , в/ч НОМЕР_3 , ОУВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 », АДРЕСА_2 , НОМЕР_4 ОМБр, а також бойові розпорядження командира НОМЕР_5 ОМБр від 07.03.2023 №1971/КП/1дск та від 25.05.2023 №2789/КП/1дск).
2.4 Протягом спірного періоду з 09.03.2023 по 31.08.2023 позивачу нараховувалася додаткова винагорода лише в розмірі до 30 000 грн на місяць, виплата збільшеної до 100 000 грн додаткової винагороди за дні безпосередньої участі не проводилась.
2.5 Позивач вважаючи, що його права є порушеними , звернувся з позовом до суду.
3. Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
3.1 Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 26.06.2025 позов задоволено. 
Визнано протиправною бездіяльність відповідачів щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, та зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити її нарахування та виплату за період з 09.03.2023 по 31.08.2023 із розрахунку 100 000 грн на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
3.2 Суд першої інстанції виходив з того, що видана уповноваженим командиром військової частини НОМЕР_2 довідка №1502/448 є належним та достатнім доказом, що підтверджує право на підвищену винагороду. Суд зазначив, що недоліки у взаємодії між військовими частинами та внутрішні перевірки не можуть обмежувати конституційне право військовослужбовця на належне матеріальне забезпечення.
4. Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу.
4.1 Відповідач (в/ч НОМЕР_1 ), посилаючись на те, що судом першої інстанції не з`ясовано обставин, що мають значення для справи, а рішення прийнято з порушенням норм матеріального права, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове - про відмову у задоволенні позовних вимог.
4.2 Апелянт зазначає, що надана позивачем довідка не відповідає формальним вимогам Доручення Міністра оборони №912/з/29 та Порядку №260, оскільки розроблена за формою для отримання статусу УБД, не містить посилань у графі «підстави» на щоденні рапорти командирів підрозділів на лінії зіткнення та журнали бойових дій. Також апелянт посилається на те, що за результатами внутрішньої перевірки робочою групою від 30.05.2023 року було встановлено, що управління та штабні підрозділи в/ч НОМЕР_2 (включаючи начальника групи персоналу ОСОБА_1 ) перебували у місцях зосередження, які не належать до лінії бойового зіткнення, виконуючи суто забезпечувальні функції, у зв`язку з чим командир в/ч НОМЕР_2 своїм наказом від 10.08.2023 №517 скасував попередні власні накази про нарахування позивачу додаткової винагороди з розрахунку 100 000 грн.
4.3 Позивач подав відзив на апеляційну скаргу відповідача, у якому стверджує про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, а також на безпідставність доводів апеляційної скарги, тому просив суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 26.06.2025 без змін. 
ІІ. Мотивувальна частина. 
1. Позиція апеляційного суду
Апеляційний суд перевірив правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права у межах доводів апеляційної скарги та погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, виходячи з таких підстав.
1.1 Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
1.2 На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 "Про введення воєнного стану в Україні" та №69 "Про загальну мобілізацію", Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнята Постанова №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (далі – Постанова № 168), пунктом 1 якої (в первинній редакції) передбачено, установити на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
1.3 Умови та механізм виплати додаткової винагороди визначені розділом XXXIV Порядку №260 (затвердженого наказом МОУ від 07.06.2018 №260) та Окремим дорученням Міністра оборони України №912/з/29 від 23.06.2022.
1.4 Згідно з абзацом першим пункту 2 Розділу XXXIV Порядку № 260, додаткова винагорода в розмірі 100 000 гривень виплачується військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення).
1.5 Суттєвим є те, що норма права чітко розмежовує дві альтернативні підстави для отримання підвищеної винагороди: 1) безпосередня участь у бойових діях (що зазвичай стосується підрозділів першого ешелону на лінії зіткнення) та 2) забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони (що безпосередньо стосується штабів батальйонів, служб зв`язку, логістики та кадрового забезпечення, які діють у районах ведення бойових дій з метою підтримки боєздатності передових частин). 
1.6 Апелянт у своїй скарзі посилається на невідповідність поданої позивачем довідки вимогам Окремого доручення Міністра оборони України № 912/з/29 від 23.06.2022.
1.7 Колегія суддів наголошує, що окремі доручення Міністра оборони України за своєю правовою природою є внутрішньовідомчими розпорядчими документами організаційно-методичного характеру. Вони видаються з метою координації роботи фінансових та штабних органів ЗСУ, регламентують технічний порядок взаємодії між різними військовими частинами та встановлюють зразки форм внутрішньої звітності.
1.8 Такі окремі доручення не є джерелом матеріального права, не зареєстровані в Міністерстві юстиції як нормативно-правові акти, а тому в силу вимог Конституції України та Указу Президента України «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» не можуть встановлювати додаткових обмежень чи звужувати обсяг соціальних прав військовослужбовців, визначених Постановою КМУ №168 та Порядком №260.
1.9 Зокрема, якщо військовослужбовець фактично виконував завдання оборони в районі бойових дій на підставі чинних бойових розпоряджень (матеріальна підстава), то неотримання фінансовим органом (в/ч НОМЕР_1 ) звіту за суворо встановленою внутрішнім дорученням формою є суто процедурним упущенням штабного діловодства. Таке упущення не може нівелювати законні очікування військовослужбовця на матеріальну виплату за ризик для життя під час захисту держави.
1.10 Пункт 3 Розділу XXXIV Порядку № 260 визначає перелік документів, на підставі яких здійснюється документальне підтвердження участі у бойових діях або заходах забезпечення: - бойовий наказ (бойове розпорядження) старшого командира; - журнал бойових дій (службово-бойових дій) або журнал ведення оперативної обстановки, або бойове донесення; - рапорт (донесення) командира підрозділу про участь кожного військовослужбовця у бойових діях чи заходах.).
1.11 Таким чином, зіставлення вищевказаних нормативно-правових з положеннями Наказу Міністерства оборони України №260 та Окремого доручення №912/з/29 дає суду апеляційної інстанції беззаперечні підстави констатувати єдність матеріально-правової природи та концептуальної логіки державного регулювання. В обох військових системах первинною та єдиною матеріальною підставою для виплати додаткових 100000 гривень є фактичне залучення військовослужбовця до безпосереднього виконання бойових або забезпечувальних завдань у районах бойових дій.
1.12 Як зазначав Верховний Суд у низці релевантних рішень (зокрема, у постановах від 22 листопада 2023 року у справі №520/690/23 та від 21 грудня 2023 року у справі №200/193/23, відомчі процедури інформування про залучення військових (такі як щомісячні списки, донесення, звіти чи Окремого доручення №912/з/29) мають виключно техніко-процедурний, організаційний характер. Вони спрямовані на впорядкування внутрішніх розрахунків військової частини з казначейськими органами, але в жодному разі не можуть розцінюватися як додаткові обмежувальні цензи матеріального права військового на отримання винагороди.
1.13 Тому затримка, ненадання чи неналежне оформлення рапортів та внутрішньовідомчих донесень відповідно до вимог Окремого доручення №912/з/29 є дефектом діловодства відповідного органу управління, а не самого військовослужбовця. Держава не може посилатися на неефективність власних адміністративних процедур для позбавлення військового права на виплату за фактично виконаний обов`язок оборони
1.14 Даючи оцінку спірним правовідносинам за період з 09.03.2023 по 31.08.2023, колегія суддів наголошує на важливості розмежування матеріального права військовослужбовця на гарантоване державою підвищене грошове забезпечення від суто внутрішніх процедурних конфліктів та адміністративних рішень штабів.
1.15 Апелянт стверджує, що оскільки ОСОБА_1 обіймав посаду начальника групи персоналу штабу в/ч НОМЕР_2 , він не перебував на лінії безпосереднього зіткнення, а виконував виключно забезпечувальні функції в точках зосередження, у зв`язку з чим нарахування йому 100 000 грн було визнано безпідставним, а відповідні накази скасовані наказом командира в/ч НОМЕР_2 №517 від 10.08.2023.
Однак колегія суддів відхиляє ці доводи з огляду на таке.
По-перше, з тексту Постанови КМУ №168 чітко вбачається, що право на підвищену винагороду мають не лише особи, які беруть «безпосередню участь у бойових діях», але й ті, які забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення. 
Штабні та логістичні підрозділи військової частини в умовах ведення бойових дій першого ешелону є невід`ємною ланкою військового управління та всебічного бойового забезпечення. Робота з кадровим плануванням, бойовими втратами, перегрупуванням сил (яку виконував позивач як керівник групи персоналу) безпосередньо в районах ведення бойових дій (зокрема, Бахмут, Донецька область) підпадає під поняття забезпечення заходів оборони.
По-друге, матеріалами справи беззаперечно доведено, що факт перебування ОСОБА_1 в зоні бойових дій та його участь у забезпеченні цих заходів підтверджується Довідкою №1502/448, виданою командиром військової частини НОМЕР_2 на підставі конкретних бойових розпоряджень бригад, що здійснювали бойове управління на лінії зіткнення.
1.16 У зв`язку з цим колегія суддів застосовує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постановах від 21 березня 2024 року у справах №560/3141/23 та №560/3159/23, згідно з яким видана уповноваженим командиром довідка створює презумпцію достовірності її змісту. Зміст такої довідки може бути спростований лише беззаперечними доказами недобросовісного спотворення інформації. Проте, апелянтом не було надано жодних доказів перебування ОСОБА_1 в іншому місці, які б спростовували дані його довідки №1502/448.
1.17 Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (зокрема, у справах «Рисовський проти України», «Лелас проти Хорватії»), державні органи не можуть посилатися на власні внутрішні технічні процедури чи недоліки діловодства, щоб позбавити особу її законних прав та очікувань.
1.18 Будь-які неузгодженості штабів військових частин (в даному випадку — між в/ч НОМЕР_2 та в/ч НОМЕР_1 , яка здійснює її фінансове обслуговування) мають трактуватися виключно на користь особи і не повинні створювати для військовослужбовця негативних наслідків.
1.19 Таким чином, доводи апелянта про те, що надана довідка №1502/448 розроблена за формою Постанови КМУ №413 для отримання статусу УБД, а не за формою Додатка 1 чи 2 Окремого доручення №912/з/29, а тому не може бути підставою для виплати коштів, є виявом надмірного формалізму.
1.20 Суть довідки як юридичного документа полягає в офіційному посвідченні певного факту. Якщо довідка за своїм змістом, реквізитами, підписом уповноваженого командира та гербовою печаткою беззаперечно підтверджує перебування особи в конкретних населених пунктах Донецької та Харківської областей на підставі бойових розпоряджень у спірний період, то технічна різниця у формі бланка не може скасувати реального юридичного факту участі особи в заходах оборони держави.
1.21 Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність протиправної бездіяльності відповідачів щодо невиплати додаткової винагороди ОСОБА_1 за спірний період, а порушене право підлягає захисту шляхом зобов`язання військової частини НОМЕР_1 (як фінансового органу) здійснити відповідні виплати.
2. Висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
2.1 Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
2.2 Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 червня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 		Кузьмишин В.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Сушко О.О.    Сапальова Т.В.