Номер провадження: 22-ц/813/3931/26 
Справа № 523/10192/23
Головуючий у першій інстанції Малиновський О. М.
Доповідач Погорєлова С. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2026 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: Погорєлової С.О. 
суддів: Таварткіладзе О.М., Вадовської Л.М.
за участю секретаря: Турик А.Ф.к.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 у справі за клопотанням ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи ОСОБА_2 , про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, на ухвалу Пересипського районного суду м. Одеси, постановлену під головуванням судді Малиновського О.М. 03 грудня 2025 року у м. Одеса, -

встановила:

У червні 2023 року ОСОБА_3 звернувся до Пересипського районного суду м. Одеси із клопотанням про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, в якому заявник просив визнати ухвалу дільничного суду Міхельштадт від 22 лютого 2023 року по справі 44 F 655/22 EASO про передання виключного права визначення місця проживання дітей: ОСОБА_4 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_5 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 . Тимчасова ухвала набрала чинності негайно.
Клопотання обґрунтовано тим, що 13 листопада 2020 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб. У період шлюбу у сторін народилися діти: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2023 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було розірвано.
Рішенням іноземного суду від 22 лютого 2023 року у справі про права та обов`язки батьків по відношенню до дитини по справі 44 F 655/22 EASO, дільничний суд – суд у сімейних справах - Міхельштадт в собі судді дільничного суду Херрманна, у порядку тимчасової ухвали суду, що негайно набирає чинності від 22 лютого 2023 року, вирішив: позивачеві та батькові дітей передається виключне право визначення місця проживання дітей: ОСОБА_4 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_5 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Незважаючи на зазначені обставини, ОСОБА_2 звернулась із позовом про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів до Суворовського районного суду м. Одеси, внаслідок чого ухвалою цього суду від 22 листопада 2022 року відкрито провадження у справі № 523/14351/22.
ОСОБА_3 просив суд визнати ухвалу дільничного суду Міхельштадт від 22 лютого 2023 року у справі 44 F 655/22 EASO про передання виключного права визначення місця проживання дітей: ОСОБА_4 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_5 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 . 
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 31 липня 2023 року клопотання ОСОБА_3 / ОСОБА_9 / про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, заінтересована особа ОСОБА_2 , було задоволено. Заперечення представника заінтересованої особи ОСОБА_2 залишено без задоволення. Визнано на території України рішення іноземного суду 44 F 655/22 EASO від 22 лютого 2023 року, а саме визнано рішення дільничного суду – суду у сімейних справах- Міхельштадт в собі судді дільничного суду Херрманна, у порядку тимчасової ухвали суду, що негайно набирав чинності від 22 лютого 2023 року, яким вирішено: позивачеві та батькові дітей передати виключне право визначення місця проживання дітей: ОСОБА_4 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_5 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Постановою Одеського апеляційного суду від 13 лютого 2024 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 залишено без задоволення. Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 31 липня 2023 року залишено без змін.
Постановою Верховного суду від 10 вересня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_2 було задоволено частково. Ухвалу Суворовського районного суду міста Одеси від 31 липня 2023 року та постанову Одеського апеляційного суду від 13 лютого 2024 року скасовано. Справу № 523/10192/23 передано на новий розгляд до суду першої інстанції.
Ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2025 року клопотання ОСОБА_3 про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, залишено без задоволення.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нове судове рішення, яким клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, задовольнити, посилаючись на порушення судом норм процесуального права. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що тимчасова ухвала іноземного суду від 22 лютого 2023 року у справі про права та обов`язки батьків по відношенню до дитини по справі 44 F 655/22 EASO розглядалася в процедурному порядку без виклику сторін, таким чином, Пересипський районний суд м. Одеса в оскаржуваній ухвалі дійшов неправильного висновку, згідно з яким ОСОБА_2 , стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, нібито була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що її не було належним чином і вчасно повідомлено про розгляд справи.
Сторони про розгляд справи на 19 травня 2026 року були сповіщені належним чином, у судове засідання з`явились представник ОСОБА_1 , представник ОСОБА_2 .
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням у справі про права та обов`язки батьків по відношенню до дитини по справі 44 F 655/22 EASO, дільничний суд – суд у сімейних справах- Міхельштадт в особі судді дільничного суду Херрманна у порядку тимчасової ухвали суду, що негайно набирає чинності від 22 лютого 2023 року, яким вирішено, що позивачеві та батькові дітей передається виключне право визначення місця проживання дітей: ОСОБА_4 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_5 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Означене судове рішення ухвалено – 22 лютого 2023 року, та набрало законної сили негайно, про що безпосередньо зазначено у самому рішенні. 
Судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є батьками дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В провадженні дільничного суду – суд у сімейних справах ? Міхельштадт наявна справа 44 F 655/22 EASO про права дитини та /або права та обов`язки батьків по відношенню до дитини з приводу батьківського піклування/опіки для ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , про явку ОСОБА_2 була обізнана. 
Як вказано вище, в межах вказаної справи суддею Херрманном ухвалено рішення у порядку тимчасової ухвали суду, що негайно набирає чинності від 22 лютого 2023 року, яким вирішено, що позивачеві та батькові дітей передається виключне право визначення місця проживання дітей. 
Однак, у провадженні Суворовського районного суду м. Одеси на розгляді перебувала цивільні справа № 523/14351/22 у спорі між тими самими сторонами про визначення місця проживання малолітніх дітей та стягнення аліментів, провадження у якій відкрито після відкриття провадження у справі в іноземному суді (22 листопада 2022 року), що підтверджено копією рішення від 13 вересня 2022 року про встановлення прикордонного бар`єру для дітей та копією рішення від 08 грудня 2022 року у справі N? 44 F 498/22 EASO про накладення штрафу на ОСОБА_10 в розмірі 10000 євро та вимогу утриматися від вивезення нею дітей. 
Рішенням Пересипського районного суду м. Одеси від 01 серпня 2024 року у справі № 523/14351/22, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 16 вересня 2025 року, позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання малолітніх дітей та стягнення аліментів були задоволені. Визначено місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із матір`ю ОСОБА_2 . 
Згідно ч. 1 ст. 472 ЦПК України, клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, подається заінтересованою особою до суду в порядку, встановленому ст. ст. 464-466 цього Кодексу для подання клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, з урахуванням особливостей, визначених цією главою.
У ч. 7 ст. 473 ЦПК України у визнанні в Україні рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, може бути відмовлено з підстав, встановлених ст. 468 цього Кодексу.
Так, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 468 ЦПК України, якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі випадки не передбачено, у задоволенні клопотання може бути відмовлено: 1) якщо рішення іноземного суду за законодавством держави, на території якої воно постановлено, не набрало законної сили; 2) якщо сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином і вчасно повідомлено про розгляд справи; 3) якщо рішення ухвалене у справі, розгляд якої належить виключно до компетенції суду або іншого уповноваженого відповідно до закону органу України; 4) якщо раніше ухвалене рішення суду України у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що набрало законної сили, або якщо у провадженні суду України є справа у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, яка порушена до часу відкриття провадження у справі в іноземному суді; 5) якщо пропущено встановлений міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та цим Кодексом строк пред`явлення рішення іноземного суду до примусового виконання в Україні; 6) якщо предмет спору за законами України не підлягає судовому розгляду; 7) якщо виконання рішення загрожувало б інтересам України; 8) якщо раніше в Україні було визнано та надано дозвіл на виконання рішення суду іноземної держави у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що і рішення, що запитується до виконання; 9) в інших випадках, встановлених законами України.
Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про міжнародне приватне право», визнання рішення іноземного суду — це поширення законної сили рішення іноземного суду на територію України в порядку, встановленому законом.
В Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили (ч. 1 ст. 81 Закону України «Про міжнародне приватне право»).
Згідно ст. 82 Закону України «Про міжнародне приватне право», визнання та виконання рішень, визначених у ст. 81 цього Закону, здійснюється у порядку, встановленому законом України.
Рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності. У разі, якщо визнання та виконання рішення іноземного суду залежить від принципу взаємності, вважається, що він існує, оскільки не доведено інше (ст. 462 ЦПК України).
Вказана норма кореспондується зі ст. 11 Закону України «Про міжнародне приватне право».
Рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, визнається в Україні, якщо його визнання передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності (ст. 471 ЦПК України).
Між Україною та Федеративною Республікою Німеччина не укладено договору про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах.
Отже, суд дійшов правильного висновку, що вирішення питання про визнання рішення суду Федеративної Республіки Німеччина, у виниклих між сторонами відносинах, вирішується судом України за принципом взаємності. 
Вирішуючи питання визнання рішення іноземного суду, суд першої інстанції правильно зазначив, що за змістом рішення дільничного суду – суд у сімейних справах ? Міхельштадт від 22 лютого 2023 року, яке було винесено у порядку тимчасової ухвали суду, вказане судове рішення не містить відомостей про сповіщення сторони по справі - ОСОБА_2 про розгляд справи 22 лютого 2023 року, та такі обставин не встановлені судом під час розгляду заявленого ОСОБА_3 клопотання. 
Крім того, документально підтвердженою є обставина перебування ОСОБА_2 на території України на час ухвалення дільничним судом - судом у сімейних справах ? Міхельштадт рішення від 22 лютого 2023 року, що виключає можливість її присутності під час розгляду справи 44 F 655/22 EASO. 
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України).
У ч. 1, 3 ст. 12, ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
На підставі викладеного, колегія суддів у повному обсязі погоджується із доводами суду, що заявником ОСОБА_3 не надано належних, допустимих та достатніх доказів, які б вказували на повідомлення сторони по справі ОСОБА_2 про розгляд дільничним судом - судом у сімейних справах – Міхельштадт справи 22 лютого 2023 року.
Відповідно ОСОБА_2 , стосовно якої постановлено рішення іноземного суду 22 лютого 2023 року, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що її не було належним чином і вчасно повідомлено про розгляд справи.
Зважаючи на викладене, за наявності заперечення проти клопотання сторони, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду - ОСОБА_2 , яка була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що її не було належним чином і вчасно сповіщено про розгляд справи дільничним судом - судом у сімейних справах – Міхельштадт, розгляд якого був проведений 22 лютого 2023 року, за недоведеності зворотного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що у задоволенні клопотання ОСОБА_3 має бути відмовлено з підстав, передбачених п. 2 ч. 2 ст. 468 ЦПК України.
У даному випадку, невчасне сповіщення учасника справи про день та час розгляду справи є самостійною та достатньою правовою підставою, передбаченою національним законодавством, для відмови у визнанні іноземного рішення суду.
Згідно ч. 6 ст. 473 ЦПК України за наслідками розгляду клопотання, а також заперечення у разі його надходження, суд постановляє ухвалу про визнання в Україні рішення іноземного суду та залишення заперечення без задоволення або про відмову у задоволенні клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції, правильно встановивши обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, надавши належну оцінку поданим сторонами доказам, як в цілому, так і кожному окремо, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню.
Необґрунтованими та такими, що не мають правового значення для вирішення даної справи, є доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 про те, що тимчасова ухвала іноземного суду від 22 лютого 2023 року у справі про права та обов`язки батьків по відношенню до дитини по справі 44 F 655/22 EASO розглядалася в процедурному порядку без виклику сторін, таким чином, Пересипський районний суд м. Одеса в оскаржуваній ухвалі дійшов неправильного висновку, згідно з яким ОСОБА_2 , стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, нібито була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що її не було належним чином і вчасно повідомлено про розгляд справи.
Колегія суддів зазначає, що у постанові Верховного Суду від 14 липня 2021 року у справі № 638/1720/20 зазначено, що під «повідомленням про процес» слід розуміти саме сповіщення судом сторін про місце та час розгляду справи, що свідчитиме про ефективне забезпечення сторін «правом на суд».
Разом із тим, безумовною підставою відмови в задоволенні клопотання про визнання й виконання рішення іноземного суду є той випадок, коли відповідач не брав участі у процесі внаслідок того, що йому або його уповноваженому не було своєчасно і належним чином вручено виклик у суд, оскільки жодна особа не може бути позбавлена доступу до суду та права бути заслуханою під час розгляду справи, особливо в надчутливих правовідносинах, що стосуються визначення місця проживання дітей.
У даному випадку, колегія суддів приймає до уваги, що за змістом рішення дільничного суду - суд у сімейних справах Міхельштадтвід 22 лютого 2023 року, воно винесено у порядку тимчасової ухвали суду та не містить відомостей про сповіщення ОСОБА_2 про розгляд справи 22 лютого 2023 року. Зміст рішення цього суду від 08 грудня 2022 року, також не містить відповідної інформації. При цьому, доведеним є той факт, що ОСОБА_2 станом на 22 лютого 2023 року перебувала в Україні за місцем свого постійного проживання, а також останньою надано докази про виїзд з ФРН 20 листопада 2022 року.
Таким чином, доведеною та не спростованою заявником є обставина, що повідомлення ОСОБА_2 про розгляд справи у дільничному суді Міхельштадт 22 лютого 2023 року - не здійснювалось, що є підставою для застосування в цій справі п. 2 ч. 2 ст. 468 ЦПК України. 
Інші доводи апеляційної скарги є аналогічними аргументам поданої апелянтом заяви про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, які суд апеляційної інстанції належним чином перевірив та, ухвалюючи рішення, спростував з наведенням відповідних обґрунтованих мотивів.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. 
При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Ухвалу Пересипського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2025 року постановлено з додержанням норм процесуального права, підстав для її скасування немає. 
Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -
постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Пересипського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2025 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складений 15 червня 2026 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді Л.М. Вадовська

О.М. Таварткіладзе