ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/11177/25 Суддя (судді) першої інстанції: Падій В.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача Златіна С.В.,
суддів: Осіпової О.О., Кравченка Є.Д.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В : 
ОСОБА_1 (далі - позивач; ОСОБА_1 ) звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач; в/ч НОМЕР_1 ), в якому просив:
-визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо утримання податків на доходи фізичних осіб та військового збору з суми грошового забезпечення, виплаченого мені на виконання рішень судів відповідно до довідки від 24.09.2025 №624/73/ф/809;
-зобов`язати Військову частину Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити мені недоотримане грошове забезпечення у розмірі податку на доходи фізичних осіб та військового збору, утриманого при виплаті грошового забезпечення відповідно до довідки від 24.09.2025 №624/73/ф/809.
Обґрунтовуючи вимоги, позивач вказує на порушення відповідачем у спірних правовідносинах чинного законодавства України на момент їх виникнення: утримання ПДФО та військового збору з суми грошового забезпечення позивача, що стало підставою для його звернення до суду.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2025 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач передчасно звернувся з даним позовом до суду, оскільки грошове забезпечення відповідно до довідки від 24 вересня 2025 року №624/73/ф/809 фактично не виплачене позивачу відповідачем станом на день звернення з позовом до суду, а тому у відповідача не виник обов`язок не отримувати ПДФ та військовий збір.
Не погоджуючись з рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2025 року, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 
В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначив, що відповідач протиправно утримав з суми, яка підлягає виплаті позивачу, ПДФО та військовий збір та не виплатив позивачу компенсацію ПДФО та військового збору. Відповідач протиправно під час нарахування грошового забезпечення позивачу утримав з позивача суми ПДФО та військового збору. Перерахунок та виплата його грошового забезпечення за спірний період має бути здійснена відповідачем з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44, якою затверджено Порядок виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (далі - Порядок №44).
З цих та інших підстав апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2026 року відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та витребувано матеріали справи з суду першої інстанції.
29 січня 2026 року представник Військової частини НОМЕР_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2025 року - без змін. В обґрунтування заявлених вимог відповідач зазначив, що виплата щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримується з грошового забезпечення, здійснюється за умови виплати грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат. Представник відповідача відмітив, що оскільки після звільнення у запас або у відставку фізична особа-платник податку не виконує обов`язків військової служби, дохід, отриманий при виконанні рішень судів включається до складу загального місячного оподаткованого доходу платника податку згідно з підпунктом 164.2.20 пунктом 164.2 статті 164 ПК України, як інші доходи та оподатковується на загальних підставах.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 лютого 2026 року справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.
27 лютого 2026 року представник відповідача подав додаткові пояснення по справі, в яких зазначив, що питання щодо способу та порядку виконання рішень судів вирішуються в межах виконавчого провадження, а не шляхом подання нового позову. Оскарження порядку виплати цих самих сум окремим позовом є неналежним способом захисту, оскільки спір, що є предметом розгляду, вже вирішено судовими рішеннями, адже стосується тих самих правовідносин між сторонами.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2026 року продовжено строк розгляду справи №620/11177/25 на більш тривалий, розумний термін.
Згідно з частиною першою статті 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2025 року - без змін, з наступних підстав. 
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1від 15.11.2022 №360, позивача було звільнено, виключено зі списків особового складу та усіх видів забезпечення.
Згідно довідки Військової частини НОМЕР_1 від 24.09.2025 №624/73/ф/809 на виконанні у Військовій частині НОМЕР_1 на 24.09.2025 знаходяться судові рішення Чернігівського окружного адміністративного суду на загальну суму 823 874, 69 грн.
Зі змісту вказаної довідки слідує, що кошти за рішеннями Чернігівського окружного адміністративного суду будуть перераховані, за вказаними реквізитами, при надходженні фінансування на зазначені цілі.
Судом першої інстанції встановлено, що станом на момент як подання позову так і на момент розгляду даної справи вказані кошти не перераховані позивачу, натомість зі змісту вказаної довідки слідує, що кошти будуть перераховані, за вказаними реквізитами, при надходженні фінансування на зазначені цілі.
Відповідач у відзиві на позов стверджує, що виплати спірних сум грошового забезпечення позивачу ще не здійснено, а тому суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що податок на доходи фізичних осіб та військовий збір із суми грошового забезпечення позивача згідно рішень Чернігівського окружного адміністративного суду не утриманий.
Вважаючи такі дії військової частини протиправними, ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду із цим позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів виходить з такого. 
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади та місцевого самоврядування здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, який побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.
Вчинення ж державним органом чи органом місцевого самоврядування, їх посадовою особою дій у межах компетенції, але не передбаченим способом, у не передбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.
Обсяг судового контролю в адміністративних справах визначено частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, в якій зазначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 
4) безсторонньо (неупереджено); 
5) добросовісно; 
6) розсудливо; 
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Підпунктами 163.1.1, 163.1.2 пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу України (далі - ПК України) визначено, що об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).
Згідно пунктів 164.2.1, 164.2 ст.164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту)
За приписами підпунктів 14.1.48 пункту 14.1 ст.14 ПК України заробітна плата для цілей розділу IV цього Кодексу - основна та додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, які виплачуються (надаються) платнику податку у зв`язку з відносинами трудового найму згідно із законом.
При цьому підпунктом 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України встановлено, що податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.
Також відповідно до підпунктів 1.2, 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» ПК України об`єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені статтею 163 ПК України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44 затверджено Порядок виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (далі - Порядок №44), пунктом першим якого, визначено умови та механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (в тому числі відрядженими до органів виконавчої влади та інших цивільних установ), співробітниками Служби судової охорони у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошова компенсація).
У відповідності до абзацу 1 пункту 2 Порядку №44 грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.
Виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України «Про податок з доходів фізичних осіб» (пункт 3 Порядку №44).
Згідно з пунктом 4 Порядку №44 виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.
Пунктом 5 Порядку №44 передбачено, що грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.
Отже з аналізу норм Порядку №44 слідує, що грошова компенсація військовослужбовцям здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.
За вказаних обставин, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що позовні вимоги є передчасними (заявлені на майбутнє): відповідач ще не здійснив виплату грошового забезпечення на виконання рішень судів.
Судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому.
Колегія суддів зазначає, що відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не є обґрунтованими, а апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення передбачені статтею 315 КАС України.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи статті 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись статтями 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2025 року - залишити без змін.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені статтями 328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач С.В. Златін

Суддя О.О. Осіпова

Суддя Є.Д. Кравченко

Повний текст судового рішення виготовлено 14 травня 2026 року.