ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 368/1053/24 Суддя (судді) першої інстанції: Іванюта Т.Є.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2026 року м. Київ
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді Безименної Н.В.
суддів Аліменка В.О. та Файдюка В.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 10 березня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання незаконною та скасування постанови,
ВСТАНОВИЛА
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Кагарлицького районного суду Київської області з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач або ІНФОРМАЦІЯ_2 ), у якому просив:
- визнати незаконною та скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 № 682 від 18.06.2024, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП);
- закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП щодо ОСОБА_1 .
Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 10.03.2025 у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані порушенням судом першої інстанції норм матеріального права і невідповідністю висновків суду дійсним обставинам справи: суд не звернув уваги на незаконність дій відповідача, відсутність у позивача обов`язку проходити військово-лікарську комісію, а також відсутність факту порушення правил військового обліку.
Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Зважаючи, що в суді першої інстанції справа розглядалась в порядку спрощеного провадження, введення в Україні воєнного стану, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, керуючись приписами ст. 311 КАС України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 11.06.2024 у м. Чернівці позивач був зупинений працівниками відповідача з метою перевірки документів. Позивач виконав вимоги працівників відповідача, пред`явивши на їх вимогу військово-обліковий документ, на що йому було повідомлено, що він не пройшов військово-лікарську комісію (далі - ВЛК), відмітка про проходження комісії відсутня у військовому квитку позивача, тому йому необхідно негайно прослідувати за працівниками відповідача для проходження ВЛК.
Позивач повідомив представників відповідача, що ВЛК він проходив у 2022 році, а тому не має обов`язку повторно проходити ВЛК, прослідувати за працівниками відповідача позивач відмовився, натомість його було доставлено до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_3 , де йому повідомили, що щодо нього буде винесена постанова у справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу та вручили повістку про розгляд справи про адміністративне правопорушення на 18.06.2024, на розгляд якої позивач не з`явився.
29.06.2024 засобами поштового зв`язку позивач отримав копію постанови у справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП №682 від 18.06.2024, якою встановлено, що 11.06.2024 року о 10 год.00 хв. в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 позивач відмовився від отримання направлення на ВЛК з метою визначення ступеня придатності до військової служби під час мобілізації, тобто порушив правила військового обліку в особливий період, а саме абз. 4 ч.10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», абз.4 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», пп. 3.1, 3.2 глави 3 розділу 11 наказу МОУ №402 від 14.08.2008 року «Про затвердження Положення про військово- лікарську експертизу в Збройних силах України».
Також, в оскаржуваній постанові зазначено, що склад адміністративного правопорушення в діях позивача вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення № 682 від 11.06.2024 та іншими матеріалами в сукупності.
Оскаржуваною постановою позивача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на суму 17000 грн.
Вважаючи оскаржувану постанову незаконною, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, дійшов висновку, що відмова від проходження ВЛК суперечить чинному законодавству, а твердження позивача про невірну кваліфікацію правопорушення і неможливість притягнення позивача до відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП не заслуговують на увагу.
За наслідками перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, колегія суддів доходить таких висновків.
Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, КУпАП, Законами України «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженим наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402 (далі - Положення № 402)
Відповідно до ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки (ч. 2 ст. 235 КУпАП).
Згідно з ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливим періодом є період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від № 2102-ІХ від 24.02.2022, в Україні введений воєнний стан у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. 
Згідно з Указом Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію», затвердженим Законом України № 2105-ІХ від 24.02.2022, оголошується та проводиться загальна мобілізація (в подальшому Указами Президента воєнний стан та строк загальної мобілізації було неодноразово продовжено та вони існували на момент виникнення спірних правовідносин).
Таким чином, з 24.02.2022 в Україні діє особливий період.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», громадяни зобов`язані проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.
Згідно із ч. 5 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливості проходження медичного обстеження військовозобов`язаними та резервістами під час мобілізації, на особливий період визначаються Міністерством оборони України спільно з Міністерством охорони здоров`я України. 
Відповідно до ч. 10 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та з метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи затверджено Положення № 402.
Відповідно до абз. 1 п. 1.1 глави 1 розділу ІІ Положення № 402 медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови).
Отже, належним доказом проведення медичного огляду у порядку, визначеному Положенням № 402, є письмовий висновок (постанова).
Медичний огляд військовозобов`язаних проводиться за рішенням керівників ТЦК та СП ВЛК ТЦК та СП на збірних пунктах районних (міських) ТЦК та СП або за місцем провадження медичної практики у закладах охорони здоров`я комунальної або державної форми власності лікарями, які включаються до складу ВЛК ТЦК та СП (п. 3.1 глави 3 розділу ІІ Положення № 402).
Повторний медичний огляд військовозобов`язаних проводиться один раз на 5 років ВЛК районних, міських ТЦК та СП. Офіцери запасу підлягають повторному медичному огляду зазначеними ВЛК під час чергового атестування, а рядовий, сержантський та старшинський склад запасу - у разі зміни призначення (абз. 1 п. 3.2 глави 3 розділу ІІ Положення № 402).
Як вбачається з Оскаржуваної постанови, порушення, за яке на позивача накладено адміністративне стягнення за ч. 2 ст. 210-1 КУПАП, полягає у тому, що позивач відмовився від проходження ВЛК з метою визначення ступеня придатності до військової служби під час мобілізації, тобто порушив правила військового обліку в особливий період.
У межах справи про адміністративне правопорушення встановлено порушення позивачем таких норм законодавства:
- абз. 4 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», відповідно до якого громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно;
- абз. 4 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», відповідно до якого громадяни зобов`язані проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону;
- пп. 3.1, 3.2 глави 3 розділу ІІ Положення № 402, відповідно до яких медичний огляд військовозобов`язаних проводиться за рішенням керівників ТЦК та СП ВЛК ТЦК та СП на збірних пунктах районних (міських) ТЦК та СП або за місцем провадження медичної практики у закладах охорони здоров`я комунальної або державної форми власності лікарями, які включаються до складу ВЛК ТЦК та СП. Повторний медичний огляд військовозобов`язаних проводиться один раз на 5 років ВЛК районних, міських ТЦК та СП.
В апеляційній скарзі позивач посилається на незаконність свого затримання працівниками відповідача, а також подальших дій відповідача.
Колегія зауважує, що предметом спору у цій справі є законність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. 
Протиправність дій працівників відповідача, у тому числі затримання позивача і утримування у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 , позивачем у межах цієї справи не оскаржені, а отже доводи апеляційної скарги у цій частині не стосуються предмету спору.
Надаючи оцінку твердженню позивача про відсутність у нього обов`язку проходити ВЛК, колегія суддів виходить з такого.
На переконання позивача, подані до матеріалів справи копії карток обстеження та медичного огляду № 673 і № 250, видані КНП Кагарлицької міської ради «Кагарлицька багатопрофільна лікарня», підтверджують факт проходження позивачем ВЛК у 2022.
Дослідивши вказані документи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано не взяв їх до уваги.
Картка № 673 обстеження та медичного огляду (а.с. 21-22) заповнена лише частково і, зокрема, містить інформацію про те, що позивач не перебуває на обліку: психоневрологічному, наркологічному, протитуберкульозному, дерматовенерологічному, а також пройшов обстеження у офтальмолога. Водночас відсутні: підпис обстежуваного, діагноз і постанова ВЛК, підписи голови і членів ВЛК, дата складання документу і печатка.
Картка № 250 обстеження та медичного огляду (а.с. 23) надана позивачем у вигляді першого листа документу і, крім прізвища, імені, по-батькові, дати народження і військового звання позивача, іншої інформації, у не містить. Сторінка документу, яка передбачає викладення діагнозу і постанови ВЛК, проставлення підписів обстежуваного, голови і членів ВЛК, дату складання документу і печатку, позивачем не надана.
Картки обстеження та медичного огляду у тому вигляді, у якому їх подано позивачем, не були оформлені як документ, а тому не набули статусу письмового доказу.
Колегія суддів дійшла висновку, що вказані документи не є належними доказами у розумінні ст. 73 КАС України, оскільки не містять інформацію на підтвердження факту проходження позивачем ВЛК.
Колегія суддів критично оцінює долучену до матеріалів справи незасвідчену копію довідки ІНФОРМАЦІЯ_4 від 14.11.2024 № 2/5400 (а.с. 42), у якій зазначено, що позивач «дійсно пройшов ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_5 22.07.2022 року протокол № 2/114», оскільки надалі вказаний орган, на виконання ухвали суду першої інстанції від 15.01.2025, надав інформацію іншого змісту.
Так, у листі ІНФОРМАЦІЯ_4 від 31.01.2025 № 2/480 (а.с. 51) зазначено, що протокол № 2/114 щодо позивача відсутній, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_4 не складалося протоколів та не виносилося постанов про накладення адміністративного стягнення на позивача.
Також у листі від 31.01.2025 № 2/480 щодо надання висновку ВЛК від 22.07.2022 вказано, що позивач не завершив ВЛК та підлягає проходженню медичного огляду, у зв`язку з чим ІНФОРМАЦІЯ_4 не може надати сформовану довідку ВЛК про статус придатності до військової служби позивача.
З метою встановлення об`єктивних обставин справи, Шостим апеляційним адміністративним судом направлено запит на адресу ІНФОРМАЦІЯ_4 щодо надання інформації: на якій підставі ОСОБА_1 було видано довідку ІНФОРМАЦІЯ_4 від 14.11.2024 № 2/5400 за підписом начальника ОСОБА_2 (виконавець Ірина Карпенко) із наданням копій підтверджуючих документів? чи проходив ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (РНОКПП НОМЕР_1 ), військово-лікарську комісію при ІНФОРМАЦІЯ_4 22.07.2022, чи завершив її проходження та які результати його медичного огляду на визначення придатності до проходження військової служби?
У відповідь на вказаний запит листом від 04.05.2026 №2/1168 за підписом ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 повідомлено, що ОСОБА_1 проходив ВЛК 22.07.2022, за результатами чого його було визнано непридатним до військової служби, однак відповідна постанова ВЛК не була затверджена військово-лікарською комісією вищого рівня у зв`язку з недостатньою кількістю підтверджуючих медичних документів для визначення непридатним до військової служби та виключення з військового обліку, які в подальшому надані не були, тому ОСОБА_1 підлягав повторному проходженню медичного огляду. Довідка від 14.11.2024 № 2/5400 не є дійсною, оскільки рішення ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_5 не було затверджене ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_7 . Громадянин самостійно розпочав проходження ВЛК виключно у 2025 році та завершив її проходження 23.10.2025, за результатами якої отримав статус придатності до військової служби «придатний до військової служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони» про що наявні відомості в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Отже, ІНФОРМАЦІЯ_4 листами від 31.01.2025 № 2/480 (а.с.51) та від 04.05.2026 №2/1168 спростував інформацію, відображену у довідці від 14.11.2024 № 2/5400 (а.с.42), вказавши, що така довідка є недійсною.
Крім того, до матеріалів справи позивач надав копію військового квитка серії НОМЕР_2 (а.с. 15-16). Остання відмітка про проходження позивачем медичної комісії датована 26.10.2012. Інформація про проходження ВЛК у 2022 у військовому квитку відсутня.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що наявність відмітки про проходження медичного огляду у військово-обліковому документі не належить до сфери відповідальності позивача, оскільки такі відмітки ставлять виключно уповноваженими на те посадовими особами, не спростовує факт безпідставної відмови позивача від проходження ВЛК.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про підтвердження факту вчинення порушення, за яке на позивача накладено адміністративне стягнення.
Колегія суддів відхиляє посилання апеляційної скарги на те, що відмова від отримання направлення на проходження ВЛК не є порушенням, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 210-1.
Позивач посилається на відсутність порушення ним правил військового обліку, а отже відсутність підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності.
Колегія суддів зауважує, що відповідальність за порушення правил військового обліку передбачена ст. 210 КУпАП, натомість позивача притягнуто до відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, яка передбачає відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинені в особливий період.
Як правильно зазначено в апеляційній скарзі, обов`язок проходження ВЛК передбачений абз. 4 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» - спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює суспільні відносини саме у сфері мобілізації, а не військового обліку. Отже, посилання позивача на неправильну кваліфікацію вчиненого ним адміністративного правопорушення є помилковим.
На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.
Відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України судове рішення суду апеляційної інстанції у даній справі не може бути оскаржене.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.243, 272, 286, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 10.03.2025 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення і не може бути оскаржена у касаційному порядку.
Текст постанови складено 11 травня 2026 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна
Судді В.О.Аліменко
В.В.Файдюк