Справа № 587/3347/23 

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2026 року Сумський районний суд Сумської області під головуванням судді Степаненка О.А., при секретарі Бузової Т.І., за участі представника позивачки – адвоката Нежевело В.В., представника відповідачки – адвоката Маслової О.Є., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Суми справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у володінні, користуванні та розпорядженні належним на праві приватної власності нерухомим майном, в тому числі шляхом виселення без надання іншого жилого приміщення,
В С Т А Н О В И В :
В листопаді 2023 року позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у володінні, користуванні та розпорядженні належним на праві приватної власності нерухомим майном, в тому числі шляхом виселення без надання іншого жилого приміщення. В обгрунтування воїх позовних вимог позивачка послалась на те, що відповідно до договору дарування житлового будинку від 1.10.2021р., зареєстрованого в реєстрі за №1016, дарувальник ОСОБА_4 подарував, а обдарована ОСОБА_1 прийняла в дар житловий будинок (об`єкт житлової нерухомості), загальною площею 242.2 кв. м., житловою площею 51.9 кв. м., за умовним технічним позначенням як житловий будинок А-2 з господарськими спорудами та надвірними будівлями - підвал п/д, кухня Б, сарай В, гараж Г, навіс Д, огорожа № 1-4, розташованих по АДРЕСА_1 за місцем розташування земельної ділянки кадастровий номер 5924783800:05:005:2001.
Відповідно до договору дарування земельної ділянки від 1.10.2021р., зареєстрованого в реєстрі за №1018, дарувальник ОСОБА_4 подарував, |а обдарована ОСОБА_1 прийняла в дар земельну ділянку площею 0.1033 га кадастровий номер 5924783800:05:005:2001 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до договору дарування земельної ділянки від 1.10.2021р., зареєстрованого в реєстрі за №1020, дарувальник ОСОБА_4 подарував, а обдарована ОСОБА_1 прийняла в дар земельну ділянку площею 0,1403 га кадастровий номер 5924783800:05:005:0002 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташовану по АДРЕСА_1 .
Позивачка зазначала, що між сторонами (позивачем та відповідачами) існує конфлікт, відповідачі, які вселилися в будинок в 2021 році, відмовляються звільняти домоволодіння, з житлового будинку не виселяються, продовжують проживати у помешканні, користуються комунальними послугами в межах свого споживання, але за комунальні послуги та за житло оплати не вносять, при кожній спробі власника ОСОБА_1 потрапити до спірного будинку відповідачі влаштовують скандал; самоправно, без жодного дозволу та узгодження, змінили всі замки в належному позивачці домоволодінні, тощо. Посилаючись на те, що відповідачі чинять їй перешкоди в користуванні належним їй домоволодінням, позивачка просила постановити рішення, яким усунути перешкоди, що чиняться їй в користуванні належним їй на праві приватної власності домоволодінням, а саме житловим будинком загальною площею 242,2 кв. м., житловою площею 51,9 кв. м., розташованим за адресою АДРЕСА_1 , що складається з приміщення власне будинку А-2, господарських приміщень та надвірних споруд, а саме підвалу п/д, кухні В, гаражу Г, навісу Д, огорожі №1-4, а також земельною ділянкою площею 0,1033 га (кадастровий номер 5924783800:05:005:2001) з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та земельною ділянкою площею 0,1403 га (кадастровий номер 5924783800:05:005:0002) з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Крім того, позивачка просила постановити рішення про виселенння відповідачів з житлового будинку загальною площею 242,2 кв.м., житловою площею 51,9 кв.м., розташованого за адресою АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення; зобов`язати відповідачів звільнити господарські приміщення та надвірні споруди, що входять до складу домоволодіння АДРЕСА_1 , а саме: підвал п/д, кухню В, гараж Г, навіс Д, огорожу №1-4, а також земельну ділянку площею 0,1033 га (кадастровий номер 5924783800:05:005:2001) з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та земельну ділянку площею 0,1403 га (кадастровий номер 5924783800:05:005:0002) з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.
В судовому засіданні позивачка та її представник – адвокат Нежевело В.В. – підтримали позовні вимоги в повному обсязі. При цьому ОСОБА_1 пояснила, що її вимоги випливають з права власності на будинок, який їй був подарований покійним дідом – ОСОБА_5 . ОСОБА_2 , яка є її матір`ю, разом зі своїм чоловіком ОСОБА_3 вселились в будинок за адресою по АДРЕСА_1 у жовтні 2021 року, хоча і до цього мали наміри заселення до даного будинку ще за життя ОСОБА_4 , але дані наміри для них увінчалися успіхом, вони лише гостювали у батьків. Вселення у 2021 році було під приводом нібито відсутності для фактичного подружжя ОСОБА_6 житла на той час, хоча ОСОБА_2 мала у власності 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 , якою володіла на підставі договору купівлі - продажу від 10.10.2011р. Окрім того, має реєстрацію місця проживання за адресою АДРЕСА_3 .
Відповідачка ОСОБА_2 , оспорюючи позовні вимоги, послалась на те, що покійний ОСОБА_4 не розумів значення своїх дій і не міг керувати ними. На день посвідчення договорів дарування будинку та земельних ділянок нотаріусом ОСОБА_7 не була належним чином перевірена дієздатність дарувальника та можливість усвідомлення ним значення своїх дій, а також можливість керувати ними. До цієї перевірки нотаріус поставився формально, хоча на той час при спілкуванні з ОСОБА_4 вже чітко прослідковувались ознаки відхилень його психічної діяльності. Батько не бажав відповідати на поставлені йому питання, не розмовляв з дружиною, яка на той час цілодобово здійснювала за ним постійний сторонній догляд, якого він потребував. Посилаючись на ці обставини, ОСОБА_2 вважала, що договір дарування спінорного домоволодіння ОСОБА_5 уклав, не усвідомлюючи значення своїх дій, тому договір має вважатися недійсним.
В подальшому ОСОБА_2 змінила свою правову позицію, вважала, що вона була членом сім`ї покійного батька - ОСОБА_5 , а тому має право на користування спірним домоволодінням, отже, просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Крім того, ОСОБА_2 послалась на те, що ніяких перешкод в користуванні спірним житлом нею та ОСОБА_3 позивачці не чиняться. До того ж, в цьому будинку на даний час проживає її ( ОСОБА_2 ) мати – ОСОБА_8 ( бабка позивачки ОСОБА_1 ), яка є особою похилого віку і потребує стороннього огляду, який їй надає вона - ОСОБА_2 . ОСОБА_2 пояснювала, що з 2016 року вона проживала разом з батьками та цивільним чоловіком ОСОБА_3 в будинку АДРЕСА_1 , власником якого був її батько - ОСОБА_5 . Вони вселилися в будинок за пропозицією батька ОСОБА_4 та за згодою на це матері - ОСОБА_8 . Весь час вони жили однією сім`єю, разом харчувалися, придбавали необхідні для ведення домашнього господарства речі, займалися ремонтом будинку, побутової техніки, обробляли город, ОСОБА_3 постійно займався ремонтом автомобіля батька. Батьки на той час мали похилий вік, періодично хворіли і їй доводилось доглядати за ними. ОСОБА_9 зазначала, що жодного разу батьки не ставили питання про її виселення з будинку, не звертались з цього приводу до суду, їм добре було відомо, що іншого житла вона не має, що однокімнатна квартира, в якій їй належала 1/3 частина, продана. При цьому ОСОБА_2 послалась на положення ст. 405 ЦК України, у відповідності з якою члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Таким чином, відповідачка вважала, що вона та її цивільний чоловік ОСОБА_3 набули право на проживання в будинку батьків ще у 2016 році. Крім того, ОСОБА_2 пояснила, що іншого житла вона не має, вона була власницею лише 1/3 частки квартири АДРЕСА_2 і не була забезпечена житлом. Другим співвласником цієї квартири був її син ОСОБА_10 , який постійно жив зі своєю сім`єю в м. Київ на квартирах, які винаймав і мав намір купити власне житло. Саме тому він, не маючи достатньо грошей на купівлю власного житла, звернувся до неї з проханням погодитись на продаж належної їм обом однокімнатної квартири АДРЕСА_2 і вона як мати не могла відмовити сину у цьому та перешкодити купівлі житла в м. Києві. Квартира була продана 11 жовтня 2018 року і гроші за неї пішли на купівлю сином разом з його дружиною житла в м. Києві ( т. 1 ар. с. 79-80, 81-82).
Представник ОСОБА_2 – адвокат Маслова О.Є підтримала позицію ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , оскільки припинення сімейних відносин із власником будинку/квартири не позбавляє колишнього члена сім`ї права користування жилим приміщенням, а оскільки ОСОБА_2 , на думку самої ОСОБА_2 та її представника - адвоката Маслової О.Є. була членом сім`ї ОСОБА_5 , вона разом з чоловіком ОСОБА_3 набула право користування спірним житловим приміщенням.
ОСОБА_3 підтримав позицію ОСОБА_2 та представника – адвоката Маслової О.Є.
Заслухавши пояснення учасників справи, свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , дослідивши письмові докази по справі, з`ясувавши правові позиції сторін, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що відповідно до нотаріально посвідченого договору дарування житлового будинку від 1.10.2021р., зареєстрованого в реєстрі за №1016, дарувальник ОСОБА_4 подарував, а обдарована ОСОБА_1 прийняла в дар житловий будинок (об`єкт житлової нерухомості), загальною площею 242.2 кв. м., житловою площею 51.9 кв. м., за умовним технічним позначенням як житловий будинок А-2 з господарськими спорудами та надвірними будівлями - підвал п/д, кухня Б, сарай В, гараж Г, навіс Д, огорожа № 1-4, розташованих по АДРЕСА_1 за місцем розташування земельної ділянки з кадастровим номером 5924783800:05:005:2001 ( т. 1 ар.с.18-19, 35-36).
Відповідно до договору дарування земельної ділянки від 1.10.2021р., зареєстрованого в реєстрі за №1018, дарувальник ОСОБА_4 подарував, |а обдарована ОСОБА_1 прийняла в дар земельну ділянку площею 0.1033 га, кадастровий номер 5924783800:05:005:2001, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ( т. 1 ар. с. 21-22).
Відповідно до договору дарування земельної ділянки від 1.10.2021р., зареєстрованого в реєстрі за №1020, дарувальник ОСОБА_4 подарував, а обдарована ОСОБА_1 прийняла в дар земельну ділянку площею 0,1403 га, кадастровий номер 5924783800:05:005:0002, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташовану по АДРЕСА_1 ( т. 1 ар.с.24-26).
ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (т.1 ар.с.34).
Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом, то власник житла має право вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, згідно з положеннями ст. 391 ЦК України.
Вказана норма передбачає усунення порушень права власності будь-яким способом, у тому числі й шляхом виселення.
Статтею 156 Житлового кодексу України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Відповідно до ч.2 ст.64 Житлового кодексу України до членів сім`ї власника будинку належать дружина (чоловік) власника, їх діти і батьки.
Аналогічну норму містить також ст.405 ЦК України - члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є, і з припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Відповідний правовий висновок, який в силу вимог ст.3607 ЦПК України є обов`язковим для інших судів при застосуванні аналогічних норм права, викладений Верховним Судом України в постанові від 05.11.2014 року за результатами розгляду справи № 6-158цс14.
Посилання відповідачами на те, що ними не чиняться перешкоди позивачці у здійсненні права користування та розпорядження майном, є, на думку суду, безпідставними, оскільки предметом даного позову не є виселення відповідача з підстав, передбачених ст.116 ЖК України, а усунення права користування належним на праві власності будинком, яке можливе, в тому числі, й шляхом виселення без надання іншого жилого приміщення. Обраний позивачкою спосіб захисту порушеного права не суперечить вимогам закону.
Зі змісту позовних вимог ОСОБА_1 вбачається, що усунення перешкод шляхом виселення відповідачів вона пов`язував саме з наявністю в неї права власності на спірне житло, право власності на яке перейшло до неї на підставі договору дарування, укладеного між нею та ОСОБА_5 .
Посилання відповідачів на ту обставину, що вони набули право користування житловим будинком як члени сім`ї покійного ОСОБА_5 , не є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.
У відповідності з положеннями ст. 12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Відповідачами, в тому числі і ОСОБА_2 , не надано суду будь-яких доказів на підтвердження того, шо вона була членом сім`ї покійного ОСОБА_5 .
Навіть якщо ОСОБА_2 , обґрунтовуючи свою позицію, вважає себе членом сім`ї покійного батька - ОСОБА_5 , вона не має права користування будинком, оскільки з втратою ОСОБА_5 , який подарував будинок позивачці ОСОБА_1 , права власності на жилий будинок, ОСОБА_2 , навіть якщо вона і була б членом сім`ї покійного ОСОБА_5 , втрачає право користування будинком, бо в даному випадку ОСОБА_2 користувалась б спірним будинком як член сім`ї попереднього власника будинку, а членом сім`ї позивачки ОСОБА_1 (нового власника) вона не є, а тому за відсутності передбачених законом будь-яких інших підстав для проживання в будинку відповідачка ОСОБА_2 та її цивільний чоловік ОСОБА_3 позбавлені права користування будинком.
Слід також зазначити, що в даному випадку наявність чи відсутність конфліктів між сторонами в справі жодного правового значення для висновку про те, чи чиняться відповідачами перешкоди позивачці в користуванні належним останній на праві власності будинком, не має. Факт проживання відповідачів в будинку після зміни власника за умови відсутності для того передбачених законом підстав сам по собі є достатнім доказом того, що такі перешкоди чиняться, оскільки унеможливлює користування та розпорядження власником належним йому майном на власний розсуд (проживати в будинку самому, поселити туди будь-кого іншого чи відчужити будинок будь-якій особі, тощо).
У пунктах 38, 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц зроблено висновок, що негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Допоки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном, зокрема і шляхом виселення. А тому негаторний позов може бути пред`явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення.
У постанові Верховного Суду України від 05 листопада 2014 року у справі № 6-158цс14 зроблено висновок, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.
Посилання відповідачів на те, що під час укладення договорів дарування будинку та земельних ділянок ОСОБА_5 не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, не доведено належними і допустимими доказами.
Слід зазначати, що ОСОБА_2 зверталася до суду ( в травні 2023 року) з позовом про визнання договорів дарування спірного будинку та земельних ділянок недійсними на підставі ст. ст. 215, 216, 225 ЦК України ( ар.с.41-46, 90), однак в подальшому позовна заява по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи - ОСОБА_8 , ОСОБА_16 , приватний нотаріус Степаненко Т.І. про визнання недійсним договорів дарування та скасування записів про проведену державну реєстрацію ( справа № 587/1320/23) була залишена без розгляду у відповідності з клопотанням ОСОБА_2 ( т. 1 ар.с.239).
Отже, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 ґрунтуються на положеннях закону і є такими, що підлягають задоволенню, а порушені права позивачки підлягають судовому захисту.
Посилання ОСОБА_2 на те, що вона була членом сім`ї померлого ОСОБА_5 , визначального значення для вирішення спору не має, оскільки право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якої вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.
Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 05 листопада 2014 року у справі № 6-158цс14, від 15 серпня 2014 року ( справа № 595/1271/16-ц), від 27 березня 2019 року у справі № 465/8613/13-ц (провадження № 61-16222св18), від 17 липня 2019 року у справі № 320/13248/14-ц (провадження № 61-23388св18), від 23 вересня 2019 року у справі № 329/398/18 та інших.
Позивачка ОСОБА_1 , яка є законним власником належного їй на праві приватної власності домоволодіння, а саме житлового будинку загальною площею 242,2 кв. м., житловою площею 51,9 кв. м., розташованого за адресою АДРЕСА_1 , що складається з приміщення власне будинку А-2, господарських приміщень та надвірних споруд, а саме підвалу п/д, кухні В, гаражу Г, навісу Д, огорожі №1-4, а також земельної ділянки площею 0,1033 га (кадастровий номер 5924783800:05:005:2001) з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а також земельної ділянки площею 0,1403 га (кадастровий номер 5924783800:05:005:0002) з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, у відповідності з положеннями ст. 391 ЦК України має право вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, в тому числі і шляхом виселення відповідачів з належного позивачці житлового будинку з зобов`язанням звільнити господарські приміщення та надвірні споруди, що входять до складу домоволодіння АДРЕСА_1 .
Судові витрати вирішити відповідно до ст. 141 ЦПК України.
На підставі викладленого, керуючись ст. 41 Конституції України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 12, 81, 259, 263-265 ЦПК України,  ст.ст.316, 317, 319, 321 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 321, ч. 1 ст. 383, ст. 391 ЦК України, ст. 156, 64 Житлового кодексу України, ст. 405 ЦК України, суд
В И Р І Ш И В :
Позов задовольнити.
Усунути перешкоди, що чиняться ОСОБА_1 в користуванні належним їй на праві приватної власності домоволодінням, а саме житловим будинком загальною площею 242,2 кв. м., житловою площею 51,9 кв. м., розташованим за адресою АДРЕСА_1 , що складається з приміщення власне будинку А-2, господарських приміщень та надвірних споруд, а саме підвалу п/д, кухні В, гаражу Г, навісу Д, огорожі №1-4, а також земельною ділянкою площею 0,1033 га (кадастровий номер 5924783800:05:005:2001) з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та земельною ділянкою площею 0,1403 га (кадастровий номер 5924783800:05:005:0002) з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.
Виселити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з житлового будинку загальною площею 242,2 кв.м., житловою площею 51,9 кв.м., розташованого за адресою АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.
Зобов`язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звільнити господарські приміщення та надвірні споруди, що входять до складу домоволодіння АДРЕСА_1 , а саме: підвал п/д, кухню В, гараж Г, навіс Д, огорожу №1-4, а також земельну ділянку площею 0,1033 га (кадастровий номер 5924783800:05:005:2001) з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та земельну ділянку площею 0,1403 га (кадастровий номер 5924783800:05:005:0002) з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.
Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 по 536 гривень 80 копійок судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сумського апеляційного суду через Сумський районний суд Сумської області протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення виготовлено 25 травня 2026року.

Суддя О.А.Степаненко