Справа № 420/9336/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 червня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Радчука А.А. розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду справу за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення виконання рішень у Миколаївській, Херсонській областях, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (54056, м. Миколаїв, пр. Миру, 46/1, код ЄДРПОУ 45862901), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ), про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшла позовна заява ІНФОРМАЦІЯ_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення виконання рішень у Миколаївській, Херсонській областях, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови ВП №79668326 від 06.02.2026 про накладення штрафу в розмірі 5100 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише за умови, що судове рішення не виконано боржником без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього. При цьому, як зазначає позивач, в даному випадку невиконання рішення суду у повному обсязі обумовлено поважним причинами. Зокрема, невиконання судового рішення не повному обсязі позивач обґрунтовує відсутністю фінансового забезпечення для його реалізації. Крім того, ускладнює виконання рішень судів бойові дії на території міста Херсону. Позивачем повідомлено, що будівля тимчасового місцезнаходження представників ІНФОРМАЦІЯ_2 , які в тому числі, здійснювали заходи претензійно-позовної роботи, зазнала руйнівних пошкоджень, що, у свою чергу, перешкоджало доступу до копій цих документів з незалежних від ІНФОРМАЦІЯ_2 причин.
Поряд з цим, як зазначив позивач, ІНФОРМАЦІЯ_3 вживаються всі необхідні заходи для виконання цих рішень. Зокрема, було складено відповідні розрахунки сум до виконання та направлено їх стягувачам. Також через юридичне управління підготовлено і направлено (через СЕДО – систему електронного документообігу) клопотання до Головного управління ВСП Збройних Сил України щодо погодження виконання зазначених рішень відповідно до листів Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 15.04.2021 № 248/3171, від 16.02.2022 № 248/938 та від 29.06.2022 №423/132.
Отже, згідно з позицією позивача, виділення коштів із державного бюджету на фінансування даної бюджетної програми не залежить від ІНФОРМАЦІЯ_2 . Можливість реалізації даного обов`язку перебуває у залежності від фінансового забезпечення від Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України, про що ІНФОРМАЦІЯ_3 повідомляв ВПВР УЗПВР у Херсонській обл. неодноразово у відповідях на вимоги державних виконавців. А тому, у зв`язку із наявністю поважних причин невиконання рішення суду, постанова про накладення штрафу в розмірі 5100 грн. є безпідставною та протиправною.
Ухвалою суду від 06.04.2026 року адміністративний позов залишено без руху та повідомлено про необхідність усунути недоліки у десятиденний строк з моменту отримання вказаної ухвали шляхом надання документу про сплату судового збору у розмірі 3328,00 грн. (при поданні заяви в електронній формі через систему "Електронний суд" - 2662,40 грн. = 3328,00*0,8), або клопотання про звільнення від сплати, відстрочення або розстрочення сплати судового збору, у разі наявності передбачених Законом України “Про судовий збір” підстав, що підтверджується належними письмовими доказами.
На виконання ухвали суду від 06.04.2026 року позивачем за допомогою підсистеми «Електронний суд» подано платіжну інструкцію №430 про сплату судового збору.
Ухвалою суду від 05.06.2026 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву та відкрито провадження у справі. Ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей встановлених ст.ст.268-272, 287 КАС України. Залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_1 . Справу призначено до судового розгляду на 16.06.2026 року 11:30 год.
Також ухвалою від 05.06.2026 року судом витребувано від Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення виконання рішень у Миколаївській, Херсонській областях, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження №79668326.
11.06.2026 року до суду надійшов відзив на адміністративний позов разом із витребуваними ухвалою суду від 05.06.2026 року від відповідача документами.
Згідно відзиву відповідач заперечує щодо задоволення позовних вимог.
Так, у відзиві зазначено, що за весь час ведення виконавчого провадження ( з 24.11.2025 - 31.05.2026) позивачем не надано жодної інформації, щодо повного чи часткового виконання вимог виконавчого листа, а саме: чи здійснено нарахування ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168. Також відповідач вважає, що відсутність належного бюджетного фінансування не може бути підставою для відмови у виплаті ОСОБА_1 додаткової винагороди. 
Відтак, на думку відповідача, оскаржувана постанова про накладення штрафу за невиконання рішення суду є правомірною, а тому відсутні підставі для задоволення позовних вимог.
Ухвалою суду від 15.06.2026 року задоволено заяву представника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення виконання рішень у Миколаївській, Херсонській областях, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції та надано можливість представнику Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення виконання рішень у Миколаївській, Херсонській областях, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України – Кузьменку Ігорю Миколайовичу приймати участь у судових засіданнях по справі №420/9336/26 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС.
Інших заява та клопотань до суду не надходило.
Відповідно до ч. 4 ст. 287 КАС України, адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом двадцяти днів після відкриття провадження у справі.
У справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
16.06.2026 року від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі.
Частиною 9 статті 205 КАС України передбачено, що, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
З урахуванням вищенаведеного, а також того, що дана справа відноситься до окремої категорії термінових адміністративних справ, суд дійшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, у порядку письмового провадження без фіксування судового засідання технічними засобами, що передбачено ч.4 ст.229 КАС України.
Дослідивши в письмовому провадженні наявні в матеріалах справи докази, суд встановив наступні обставини.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16.05.2025 року у справі № 420/27273/24 частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Суд зобов`язав ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", у розмірі до 30000 грн. пропорційно дням участі у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, за період 15.03.2023, 30.09.2023, 04.10.2023, 07.10.2023, 10.10.2023, з 12.10.2023 по 17.10.2023, 24.10.2023, з 27.10.2023 по 28.10.2023, 30.10.2023, з 02.11.2023 по 30.11.2023, з 01.12.2023 по 02.12.2023 та з 04.12.2023 по 31.12.2023.
Рішення суду набрало законної сили 21.10.2025 року.
10.11.2025 року Одеським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист №420/27273/24 про зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", у розмірі до 30000 грн. пропорційно дням участі у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, за період 15.03.2023, 30.09.2023, 04.10.2023, 07.10.2023, 10.10.2023, з 12.10.2023 по 17.10.2023, 24.10.2023, з 27.10.2023 по 28.10.2023, 30.10.2023, з 02.11.2023 по 30.11.2023, з 01.12.2023 по 02.12.2023 та з 04.12.2023 по 31.12.2023.
За заявою стягувача про примусове виконання рішення суду, старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) постановою від 24.11.2025 року відкрито виконавче провадження №79668326 з примусового виконання виконавчого листа Одеського окружного адміністративного суду №420/27273/24, виданого 10.11.2025 року.
Пунктом 2 вказаної постанови боржника зобов`язано виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.
Отримання позивачем постанови від 24.11.2025 року про відкриття виконавчого провадження №79668326 у позові не заперечується.
У визначений законом термін повідомлення про вчинення дій з метою виконання рішення суду, від ІНФОРМАЦІЯ_1 на адресу відділу не надійшло.
У зв`язку з невиконанням виконавчого листа № 420/27273/24 виданого 10.11.2025 року, 06.02.2026 року постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській, Херсонській областях, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України ВП №79668326 за невиконання рішення суду на боржника накладено штраф у розмірі 5100 грн. Даною постановою також зобов`язано боржника виконати рішення протягом 10 робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність.
У встановчій частині постанови про накладення штрафу зазначено – «станом на 05.02.2026 вимоги виконавчого листа №27273/24 виданого 10.11.2025 не виконано, кошти стягувану боржником не перераховано».
Відповідно штампу на супровідному листі від 06.02.2026 постанову про накладення штрафу від 06.02.2026 року ІНФОРМАЦІЯ_4 отримано 26.03.2026 року.
Не погоджуючись із вказаною постановою про накладення штрафу від 06.02.2026 року, позивач звернувся до суду з даним позовом
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до ч. 2 та ч. 4 ст. 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.
Питання примусового виконання судових рішень регулюються Законом України Про виконавче провадження від 02.06.2016 р. №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII).
Статтею 1 Закону України Про виконавче провадження від 02.06.2016 № 1404-VIII визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України (п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України Про виконавче провадження).
Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України Про виконавче провадження, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Статтею 18 Закону України Про виконавче провадження, встановлені обов`язки і права виконавців. Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Відповідно до ч. 6 ст. 26 Закону України Про виконавче провадження, за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).
Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення регламентований статтею 63 Закону України Про виконавче провадження.
За рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження (ч. 1).
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (ч. 2).
Статтею 75 Закону України Про виконавче провадження визначена відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії.
Зокрема, згідно з ч. 1 цієї статті, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення (ч. 2 ст. 75 Закону).
Аналіз визначених правових норм дає підстави для висновку, що законодавство встановлює відповідальність боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання за невиконання рішення, а саме: накладення штрафу, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій. Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження. Водночас для накладення зазначеного штрафу, законодавство передбачає встановлення факту невиконання судового рішення без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.
Отже, невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України Про виконавче провадження. Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.
Поважними, в розумінні наведених норм Закону України Про виконавче провадження, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.
Аналогічні праві висновки викладені у постанові Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі № 360/3573/20.
Як вбачається з матеріалів справи, підставою для винесення спірної постанови слугувало те, що станом на час винесення останньої ІНФОРМАЦІЯ_4 не виконано рішення суду по справі № 420/27273/24.
Між тим, позивач не погоджується із зазначеним, та в адміністративному позові посилається на відсутність бюджетного фінансування для виплати грошового забезпечення за рішенням суду як на підставу поважності невиконання рішення суду. 
Надаючи оцінку викладеному, суд вказує, що на підтвердження відсутності бюджетного фінансування на виплату грошового забезпечення на виконання судового рішення, яке набрало законної сили, боржник не надавав державному виконавцю жодного доказу.
Матеріали виконавчого провадження свідчать про бездіяльність боржника, оскільки за період з листопада 2025 року по дату прийняття оскаржуваної постанови Відділом не було вчинено жодної розпорядчої чи організаційної дії, спрямованої на повідомлення державного виконавця про вжиті заходи. 
Позивач зобов`язаний надавати державному виконавцю докази, які достеменно підтверджують невиконання рішення суду з поважних причин, зокрема, через відсутність коштів. Повна відсутність інформації у державного виконавця щодо обсягу коштів, які надішли на виконання судових рішень, обсягу коштів, які сплачені позивачем стягувачам в порядку черговості надходження судових рішень, що набрали законної сили, свідчить про непрозорість процесу задоволення позивачем вимог стягувачів у виконавчих провадженнях та робить неможливим для державного виконавця оцінити поважність причини невиконання судового рішення в конкретному виконавчому провадженні. При цьому обов`язок доведення поважності причини невиконання у повному обсязі судового рішення покладається на боржника, який повинен надати належні та переконливі докази наявності такої поважної причини.
Доводи позивача щодо направлення клопотання до Головного управління ВСП Збройних Сил України щодо погодження виконання зазначених рішень відповідно до листів Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 15.04.2021 № 248/3171, від 16.02.2022 № 248/938 та від 29.06.2022 №423/132 суд не приймає, оскільки копії вказаних листів, заявок-розрахунків, інших звернень не були подані відповідачу.
Посилання позивача на неодноразове повідомлення ВПВР УЗПВР у Херсонській обл. у відповідях на вимоги державних виконавців про відсутність бюджетного фінансування не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.
Подані позивачем протягом судового розгляду докази не стосуються виконавчого провадження №79668326 та виконання рішення суду по справі № 420/27273/24.
Лист від 08.04.2026 року №818/2893 адресований Заступнику начальника Управління, у якому міститься інформація щодо виконання рішення, у тому числі в межах ВП79668326, датований пізніше, ніж прийнята оскаржувана постанова.
Станом на дату винесення оскаржуваної постанови, позивачем не було наведено відповідачу об`єктивних поважних причин, через які ІНФОРМАЦІЯ_5 не виконав рішення Одеського окружного адміністративного суду у справі № 420/27273/24 в частині виплати ОСОБА_1 перерахованого грошового забезпечення.
Відтак, відповідно до установлених у справі обставин, позивачем не здійснено належних заходів, в межах наявних у нього повноважень, для повного та своєчасного виконання судового рішення у справі №420/27273/24.
Таким чином, приймаючи оскаржувану постанову про накладення штрафу відповідач діяв правомірно, а тому підстави для визнання протиправною та скасування постанови ВП №79668326 від 06.02.2026 року про накладення штрафу у розмірі 5100 грн. відсутні.
Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. 
Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).
В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бендерський проти України від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.
В адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.
Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.
Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 139, 242-246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення виконання рішень у Миколаївській, Херсонській областях, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (54056, м. Миколаїв, пр. Миру, 46/1, код ЄДРПОУ 45862901), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ), про визнання протиправною та скасування постанови – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.255 КАС України.
Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук

.