Справа №: 398/414/26	

провадження №: 1-кп/398/323/26
ВИРОК
Іменем України 

"15" червня 2026 р. м. Олександрія

Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12025121060001546 від 11 вересня 2025 року, за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України 
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Новий Стародуб Петрівського району Кіровоградської області, громадянина України, який має фахову передвищу освіту, не одружений, на утриманні малолітніх, неповнолітніх чи осіб похилого віку не має, студент другого курсу Білоцерківського національного аграрного університету, працює налагоджувальником харчової продукції у ПрАТ «Оболонь», зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

В С Т А Н О В И В
11 вересня 2025 року близько 17 години в світлий час доби, ОСОБА_5 керував транспортним засобом - автомобілем Daewoo Lanos, реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснюючи рух по вулиці Діброви міста Олександрії Кіровоградської області. При цьому, ОСОБА_5 проявив власну необережність та недбалість до забезпечення елементарних вимог безпеки дорожнього руху, чим грубо порушив вимоги п.п. 1.5, 2.3 (б, д) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі – ПДР), п. 1.5 - дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п. 2.3 - для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за… технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі, д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху), позбавивши себе можливості вірно оцінювати дорожню обстановку та безпечно керувати транспортним засобом, щоб мати можливість постійно контролювати напрямок свого руху. 
Крім цього, рухаючись ділянкою дороги з достатньою видимістю, маючи об`єктивну можливість виявити перешкоду для свого руху, ОСОБА_5 неуважно стежив за дорожньої обстановкою, яка полягала у русі пішохода по пішохідному переході, та не вжив жодних заходів для зменшення швидкості керованого ним транспортного засобу, чим грубо порушив вимоги п.п. 12.3, 18.1 ПДР - у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди; п.18.1 - водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпек, у результаті чого неподалік будинку № 57 по вулиці Діброви міста Олександрії Кіровоградської області допустив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перетинав проїзну частину по пішохідному переходу зліва направо відносно напрямку руху автомобіля.
Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 234 від 22 грудня 2025 року ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому нижньої третини правої плечової кістки, закритого перелому нижньої третини правої променевої кістки та шилоподібного відростка правої ліктьової кістки зі зміщенням, ран правої гомілки, які відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, які викликали тривалий розлад здоров`я строком понад 21 добу. 
Дії ОСОБА_5 кваліфіковано як порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 Кримінального кодексу України.
У судовому засіданні прокурор підтримав обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_5 , просив суд призначити покарання за частиною 1 статті 286 КК України у виді обмеження волі на 1 (однин) рік з позбавленням права керувати транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування призначеного судом покарання у виді обмеження волі з випробуванням. У силу ст. 76 КК України покласти на обвинуваченого обов`язки, що передбачені пп. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України. Відмовився від позову в інтересах Олександрійської міської ради, третя особа КП «Центральна міська лікарня м. Олександрії» про відшкодування збитків заподіяних злочином через добровільне відшкодування шкоди обвинуваченим, судові витрати за проведення експертиз у цьому кримінальному провадженні просив покласти на обвинуваченого, вирішення цивільного позову заявленого потерпілим залишив на розсуд суду.
Обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, розкаявся, підтвердив фактичні обставини обвинувачення, добровільність визнання вини, без примусу, зазначив що готовий нести відповідальність за скоєне, щодо покарання просив вирішити питання на розсуд суду та суворо не карати, не позбавляти права керування транспортним засобом, пояснив, що добровільно відшкодував 16514,28 грн до бюджету Олександрійської міської територіальної громади як витати, понесені закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочину ОСОБА_6 . Проти заявленого потерпілим цивільного позову заперечив у повному обсязі, зазначив, що відразу після наїзду на пішохода ОСОБА_6 11 вересня 2025 року вжив заходи для надання йому невідкладної медичної допомоги, постійно навідував його у лікарні, оплатив лікування, надавав фінансову допомогу, особисто відвозив до лікарні у м. Кропивницький для обстеження, оскільки дізнався, що потерпілий має інше, не пов`язане із злочином захворювання і потребує систематичного медичного огляду. На підтвердження надав копії квитанцій на придбання медичних препаратів, оплату медичних послуг для потерпілого ОСОБА_6 на суму 37981,51 грн.
Показання ОСОБА_5 щодо пред`явленого йому обвинувачення, на переконання суду, є послідовними та не викликають сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
У судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суду пояснив, що з обвинуваченим до подій 11 вересня 2025 року не був знайомий, підтвердив, що дійсно після ДТП він був доставлений до лікарні та потребував медичної допомоги, йому була проведена операція, лікування. Обвинувачений відвідував потерпілого у лікарні, відвозив до лікарні у м. Кропивницький, надавав фінансову допомогу близько 20000,00грн, проте оплачував не всі медичні послуги, які потребував потерпілий. Наполягав на задоволенні цивільного позову у повному обсязі, зазначив, що крім матеріальної шкоди від злочину зазнав моральних страждань, його стан здоров`я значно погіршився, втратив життя на пів року, реабілітація триває і досі, його дружина пережила сильне душевне хвилювання у зв`язку з його травмуванням під час ДТП 11 вересня 2025 року, просив суд стягнути з ОСОБА_5 на свою користь завдану кримінальним правопорушенням матеріальну шкоду в розмірі 4659,00 грн та моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн, на обґрунтування матеріальної шкоди подав до суду чеки на придбання медичних препаратів на суму 760,00 грн та власноруч написаний перелік медичних послуг із зазначення грошових сум. Проти розгляду кримінального провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України не заперечував, міру покарання обвинуваченому залишив на розсуд суду. 
Сторони не заперечували щодо розгляду кримінального провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, наслідки, визначені ст. 349 КПК України, зрозумілі.
Беручи до уваги повне визнання обвинуваченим ОСОБА_5 своєї вини, а також те, що він не піддає сумніву фактичні обставини справи, відсутність у суду сумніву в правильності розуміння обвинуваченим змісту цих обставин, добровільності його позиції, суд, заслухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ними не оспорюються, розглянув дане кримінальне провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, попередньо роз`яснивши наслідки такого порядку дослідження доказів, обмежившись допитом обвинуваченого та потерпілого, дослідженням матеріалів досудового розслідування, зокрема даних, що характеризують особу обвинуваченого, вирішення долі речових доказів, цивільного позову та судових витрат.
Аналізуючи обставини, що визнаються учасниками судового провадження, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 в обсязі пред`явленого обвинувачення є доведеною. Дії ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
До обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 відповідно до ст.66 КК України суд визнає щире каяття. 
Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_5 відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, враховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.
За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.
Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинений злочин, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами.
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», та враховує позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання, як втручання держави в приватне життя особи, повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, воно має бути законним, тобто несвавільним, пропорційним, тобто не становити надмірного тягаря для особи, виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Отже, обираючи вид та строк покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії не тяжких злочинів відповідно до ст. 12 КК України та характеризується необережною формою вини, фактичні обставини кримінального правопорушення, тяжкість заподіяних злочином наслідків, особу винного, який має постійне місце проживання, працевлаштований, навчається, за місцем проживання нарікання від сусідів відсутні, неодружений, раніше не судимий, на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває, його ставлення до вчиненого, обставину, що пом`якшує покарання, відсутність обтяжуючих обставин та вважає, доцільним призначити покарання за частиною 1 статті 286 КК України у виді обмеження волі на один рік з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
Врахувавши висновки досудової доповіді, з якої вбачається, що орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_5 без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та становить низьку небезпеку для суспільства (у тому числі, окремих осіб) суд дійшов висновку про те, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 , який повністю усвідомивши протиправність своїх дій, на що вказує його процесуальна поведінка, можливе без відбуття ним покарання, застосувавши до нього ст. 75 КК України з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Саме таке покарання, на переконання суду, відповідатиме меті покарання та буде необхідним й достатнім для виправлення ОСОБА_5 і попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень, та забезпечуватиме співмірність діяння та кари, відповідатиме дотриманню розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.
Щодо вирішення пред`явлених цивільних позовів в рамках кримінального провадження, по суті, слід зазначити наступне.
Відповідно до ч.1 ст.127 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, а також за його згодою будь-яка інша фізична чи юридична особа має право на будь-якій стадії кримінального провадження відшкодувати шкоду, завдану потерпілому, територіальній громаді, державі внаслідок кримінального правопорушення.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 128, ч. 1 ст. 129 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, в КПК не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства. Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст.255 ЦПК України, суд закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.
Шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону (ч. 1 ст. 1177 ЦК України).
Відповідно до ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди ОСОБА_6 мотивує тим, що внаслідок ДТП потребував медичної допомоги, поніс витрати на придбання медикаментів, послуг лабораторій та проведених досліджень. ОСОБА_5 матеріальна шкода під час досудового розслідування відшкодована часткова, понесені витрати в розмірі 4659,00 грн, що підлягають відшкодуванню підтверджує відповідними чеками на придбання медикаментів на суму 760,20 грн, а також власноруч написаним переліком медичних послуг із зазначення грошових сум.
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що цивільний позов в частині стягнення матеріальної шкоди до задоволення підлягає частково, в розмірі 760,20 грн, оскільки з урахування наданих потерпілим пояснень щодо лікування препаратами не зазначеними у виписці-епікризі із медичної карти хворого, супутніх захворювань слідує, що у зв`язку з отриманням вказаних тілесних ушкоджень, у потерпілого загострились хронічні захворювання, тому суд вважає, що вказані витрати на лікування, які підтвердженні відповідними чеками на придбання ліків на суму 760,20 грн, повинні бути стягненні з обвинуваченого на користь потерпілого. В той же час суд констатує, що сам по собі факт зазначення потерпілим на аркуші паперу щодо отримання ним послуг лабораторій та проведених досліджень з зазначенням вартості, не може свідчити про підтвердення завданих матеріальних збитків, враховуючи те, що суду не надано жодних належних та допустимих доказів, документально підтверджених витрат на придбання медичних послух та їх дійсної вартості, отже цивільний позов в цій частині не підлягає задоволенню. 
Щодо цивільного позову в частині стягнення 50000,00 грн моральної шкоди, суд враховує наступне.
Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Згідно з ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.
За приписами ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої . Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справи «Войтенко проти України», «Науменко проти України»). При цьому, Європейський суд з прав людини в пункті 37 рішення у справі «Недайборщ проти Російської Федерації» зокрема зазначив, що суд нагадує свою постійну позицію про те, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс. При наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом.
Суд вважає, що потерпілому заподіяна моральна шкода ОСОБА_5 , оскільки протиправні дії останнього призвели до тілесних ушкоджень потерпілого та тривалий розлад здоров`я строком понад 21 добу, що викликало у потерпілого фізичний біль, зміну звичного способу життя.
При визначенні розміру моральної шкоди суд приймає до уваги характер кримінального правопорушення з необережною формою вини, ступінь фізичних та душевних страждань потерпілого, а також факт того, що обвинувачений, після вчиненого кримінального правопорушення, опікувався лікуванням потерпілого, надав необхідну фінансову допомогу і моральну підтримку, що визнано сторонами по справі за цивільним позовом, та враховує матеріальний стан обвинуваченого, який працює, навчається, інших утриманців не має, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку, що цивільний позов, заявлений потерпілим, підлягає частковому задоволенню в розмірі 30000,00 грн, що є достатнім та співмірним із характером завданої потерпілому з боку обвинуваченого немайнової шкоди, що буде відповідною, достатньою та справедливою грошовою компенсацією за отриману ним моральну шкоду.
Враховуючи позицію прокурора, висловлену у судових дебатах щодо пред`явленого ним позову в інтересах держави в особі органів, уповноважених державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах – Олександрійської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Комунальне підприємство «Центральна міська лікарня м. Олександрії» Олександрійської міської ради, та повне відшкодування ОСОБА_5 матеріальної шкоди за цим позовом, що підтверджується квитанцією, керуючись п. 4 ч.1 ст.255 ЦПК України, суд вважає за необхідне прийняти відмову прокурора від позову та закрити провадження за цим позовом.
Вирішуючи питання щодо розподілу процесуальних витрат на підставі ст. 124 КПК України, в загальному розмірі 9632,44 грн, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта на проведення:
інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/112-25/11398-ІТ від 14 жовтня 2025 року- 4457,00 грн;
інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/112-25/13319-ІТ від 30 жовтня 2025 року- 1782,80 грн;
інженерно-транспортної експертизи № 1061/25-27 від 01 грудня 2025 року - 3392,64 грн.
Питання щодо скасування арешту майна у кримінальному провадженні підлягає вирішенню відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України.
Долю речових доказів по справі необхідно вирішити у відповідності ст. 100 КПК України.
Запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, обраний ОСОБА_5 під час досудового розслідування, припинив свою дію. Підстави для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу до набрання вироком суду законної сили відсутні.
Керуючись статтями 368, 373, 374 КПК України, суд 

У Х В А Л И В
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбуття основного покарання у виді обмеження волі з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю 1 (один) рік, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п. п. 1, 2 ч.1 ст.76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Іспитовий строк обчислювати з моменту проголошення вироку, тобто з 15 червня 2026 року. 
Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави судові витрати на залучення експертів для проведення судових експертиз у розмірі 9632 (дев`ять тисяч шістсот тридцять дві) грн 44 коп.
Провадження за цивільним позовом прокурора Олександрійської окружної прокуратури Кіровоградської області в інтересах Олександрійської міської ради, до ОСОБА_5 , третя особа КП «Центральна міська лікарня м. Олександрії» Олександрійської міської ради про відшкодування збитків заподіяних злочином, закрити. 
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ) на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди в розмірі 760 (сімсот шістдесят) грн 20 коп та моральної шкоди в розмірі 30000 (тридцять тисяч) грн 00 коп. У іншій частині позову відмовити.
Скасувати арешт накладений на підставі ухвали слідчого судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 вересня 2025 року у справі № 398/5946/25 (провадження № 1-кс/398/1316/25) на автомобіль марки «Daewwo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що на праві власності належить ОСОБА_7 та перебував у користуванні ОСОБА_5 .
Речові докази у кримінальному провадженні:
-автомобіль «Daewwo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що тимчасово зберігається на території автостоянки за адресою: вулиця Поштова, 17, місто Олександрія, Кіровоградської області, (постанова про визнання та приєднання речових доказів від 11 вересня 2025 року) повернути ОСОБА_5 ,
-дванадцять аркушів копії медичної картки стаціонарного хворого № 9520 на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зберігати при матеріалах вказаного кримінального провадження.
На вирок суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Кропивницького апеляційного суду.
Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 6 ст. 376 КПК України копія вироку вручається негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1