ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2026 року	Львів	Справа № 460/14587/24 пров. № А/857/8431/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді	Хобор Р. Б.,	
суддів:	Бруновської Н. В.,	
 	Шинкар Т. І., 	
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 16 січня 2025 року, що ухвалила суддя Друзенко Н.В. у місті Рівному, у справі № 460/14587/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, 

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві, у якому просить:
- визнати протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо відмови зарахувати до страхового стажу періоди роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 08.09.1982; 
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 08.04.1983 по 08.06.1983, з 22.06.1990 по 31.07.1990, з 01.08.1990 по 10.09.1991, з 04.11.1991 по 09.06.1997, з 17.09.1997 по 16.04.1999, з 20.04.1999 по 31.12.2003 згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 08.09.1982 та перерахувати пенсію з дати призначення.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 16 січня 2025 року адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо незарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи, відповідно до записів у трудовій книжці НОМЕР_1 від 08.09.1982 в повному обсязі з 08.04.1983 по 08.06.1983, з 22.06.1990 по 31.07.1990, з 01.08.1990 по 10.09.1991, з 04.11.1991 по 09.06.1997, з 17.09.1997 по 16.04.1999, з 20.04.1999 по 31.12.2003.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 08.04.1983 по 08.06.1983, з 22.06.1990 по 31.07.1990, з 01.08.1990 по 10.09.1991, з 04.11.1991 по 09.06.1997, з 17.09.1997 по 16.04.1999, з 20.04.1999 по 31.12.2003, згідно з записами у трудовій книжці НОМЕР_1 від 08.09.1982 з урахуванням зарахованих періодів, у зв`язку з чим перерахувати розмір пенсії з 25.07.2024.
Стягнути на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 968,96 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області.
Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця. Працівник не може відповідати за правильність оформлення трудової книжки, а неналежний порядок її ведення не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.
Суд першої інстанції вважав, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки, зокрема щодо написання прізвища, імені та по батькові через правопис російської мови. Трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про роботу у спірні періоди з посиланням на відповідні накази про прийняття на роботу та звільнення.
Не погодившись із цим рішенням, його оскаржив відповідач, подавши апеляційну скаргу.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві вказує на те, що рішення суду першої інстанції винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки прізвище позивача на титульному аркуші трудової книжки не відповідає паспортним даним позивача, що є порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58.
Також Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зазначає, що лист Головного управління від 14.10.2024 № 2600-0202-8/199282 не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні вимог КАС України, має роз`яснювальний характер та не породжує будь-яких прав та обов`язків для ОСОБА_1 , так як наданий у порядку Закону України “Про звернення громадян”. 
Відтак, апелянт вважає, що у спірних правовідносинах діяв відповідно до чинного законодавства та в межах своєї компетенції.
Заслухавши суддю – доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.
Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві (за місцем проживання) та отримує пенсію за віком починаючи з 25.07.2024 – на підставі поданої заяви про призначення пенсії.
Заява позивача про призначення пенсії, за принципом екстериторіальності, розглядалась Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області. 
Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області не заперечує, що згідно з документами, доданими до заяви про призначення пенсії за віком (зокрема, трудової книжки серії НОМЕР_2 , яка заповнена 08.09.1982) та даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, страховий стаж позивача на дату призначення пенсії становить 35 років 1 місяць 12 днів.
Відповідно до розрахунку страхового стажу ОСОБА_1 за формою РС-право, 35 років 1 місяць 12 днів визначено з урахуванням таких періодів:
з 01.09.1979 по 22.02.1983 – навчання у вищих/середн.НЗ (3 роки 5 місяців 22 дні);
з 12.06.1983 по 23.06.1985 – військова строкова служба (2 роки 8 днів);
з 01.09.1985 по 21.06.1990 – навчання у вищих/середн.НЗ (4 роки 9 місяців 21 день);
з 01.01.1998 по 31.12.2003 (6 років);
з 01.01.2004 по 14.03.2011 (7 років 3 місяці);
з 16.11.2011 по 30.10.2012 (11 місяців 18 днів);
з 31.10.2012 по 30.04.2013 (4 місяці 3 дні);
з 01.09.2013 по 29.02.2020 (6 років 6 місяців);
з 01.03.2020 по 31.05.2020 – ФОП (3 місяці);
з 01.06.2020 по 31.12.2023 (3 роки 7 місяців).
Згідно з записами у трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 08.09.1982, ОСОБА_1 (зокрема, що стосується спірних періодів – по 01.01.2004):
до вступу на навчання, з 31.05.1982 по 13.09.1982 працював дорожнім робітником ІІ розряду для проходження виробничої практики (записи №№ 1-3); з 21.09.1982 по 29.10.1982 працював дублером майстра на період проходження практики (записи №№ 4, 5);
з 01.09.1979 по 01.03.1983 – навчання (записи №№ 6, 7);
з 08.04.1983 по 08.06.1983 працював лаборантом лабораторії №5 електромеханічного заводу м.Конотоп Сумської області (записи №№ 8, 9);
з 12.06.1983 по 23.06.1985 – військова строкова служба (записи №№ 10, 11);
з 22.08.1985 по 29.06.1990 – навчання в Одеському політехнічному інституті (записи №№ 12, 13);
з 15.06.1989 по 31.07.1989 працював лаборантом в науково-дослідному технологічному інституті “Темп” на період проходження практики (записи №№ 14, 15);
з 15.01.1990 по 31.05.1990 працював інженером в науково-дослідному технологічному інституті “Темп” на період проходження практики (записи №№ 16, 17);
з 01.06.1990 по 31.07.1990 працював інженером-конструктором 3 категорії в науково-дослідному технологічному інституті “Темп” (записи №№ 18, 19);
з 01.08.1990 по 10.09.1991 працював інженером-конструктором 3 категорії (записи №№ 20, 21);
з 04.11.1991 по 09.06.1997 працював старшим інструктором в Одеському загоні воєнізованої охорони Одеської залізниці (записи №№ 22-25);
з 17.09.1997 по 16.04.1999 працював спеціалістом у відділі супутникового зв`язку ТзОВ “Банкомсервіс” (записи №№ 26, 27);
з 20.04.1999 по 14.03.2011 працював інженером в ЗАТ “Київстар Дж. Ес. Ем.” (записи №№ 28-38 трудової книжки та вкладишу НОМЕР_3 ).
Листом № 2600-0202-8/199282 від 14.10.2024 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві на адвокатський запит та в додаток до листа Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області № 1700-0202-8/56853 від 07.10.2024, щодо розрахунку страхового стажу позивача повідомило, що до страхового стажу не враховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_2 , оскільки прізвище на титульному листі трудової книжки не відповідає паспортним даним, що є порушенням «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58. 
Не погоджуючись з діями Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо визначення страхового стажу, позивач звернувся до суду.
Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно – правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого. 
Закон України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій.
Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;
У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 24 до 34 років; (ч. 2 ст. 26 Закону № 1058-IV).
У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу, зокрема, починаючи з 1 січня 2028 року - від 15 до 25 років. (ч. 3 ст. 26 Закону № 1058-IV).
Відповідно до частини 1 статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно з частиною 2 статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до частин 3, 4 статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
Якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.
Отже, страховий стаж, який безпосередньо пов`язаний зі сплатою страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, зараховується, починаючи з 1 січня 2004 року.
До 1 січня 2004 року стаж прирівнювався до періоду роботи (трудовий стаж). Таким чином до 1 січня 2004 року трудовий стаж (періоди офіційної роботи, які підтверджуються записами в трудовій книжці) автоматично зараховується як страховий стаж.
Аналогічний правовий висновок зробив Верховний Суд у постанові від 12 вересня 2022 року в справі № 580/4885/20.
Згідно зі статтею 62 Закону № 1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктами 1, 2, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставах інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі, коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється на підставі показань свідків.
За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.
За відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку із стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі (пункт 17 Порядку № 637).
Відповідно до пункту 18 Порядку № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, стаж роботи установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника. 
Апеляційний суд встановив, що записи у трудовій книжці позивача містять дати прийому, звільнення з роботи, номери наказів та їх дати, посаду на якій позивач працював, а також завірені підписом відповідальної особи. Вказані записи скріплені печатками.
Таким чином, трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи позивача.
Апеляційний суд встановив, що згідно з записами у трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 08.09.1982, ОСОБА_1 (зокрема, що стосується спірних періодів – по 01.01.2004):
до вступу на навчання, з 31.05.1982 по 13.09.1982 працював дорожнім робітником ІІ розряду для проходження виробничої практики (записи №№ 1-3); з 21.09.1982 по 29.10.1982 працював дублером майстра на період проходження практики (записи №№ 4, 5);
з 01.09.1979 по 01.03.1983 – навчання (записи №№ 6, 7);
з 08.04.1983 по 08.06.1983 працював лаборантом лабораторії №5 електромеханічного заводу м.Конотоп Сумської області (записи №№ 8, 9);
з 12.06.1983 по 23.06.1985 – військова строкова служба (записи №№ 10, 11);
з 22.08.1985 по 29.06.1990 – навчання в Одеському політехнічному інституті (записи №№ 12, 13);
з 15.06.1989 по 31.07.1989 працював лаборантом в науково-дослідному технологічному інституті “Темп” на період проходження практики (записи №№ 14, 15);
з 15.01.1990 по 31.05.1990 працював інженером в науково-дослідному технологічному інституті “Темп” на період проходження практики (записи №№ 16, 17);
з 01.06.1990 по 31.07.1990 працював інженером-конструктором 3 категорії в науково-дослідному технологічному інституті “Темп” (записи №№ 18, 19);
з 01.08.1990 по 10.09.1991 працював інженером-конструктором 3 категорії (записи №№ 20, 21);
з 04.11.1991 по 09.06.1997 працював старшим інструктором в Одеському загоні воєнізованої охорони Одеської залізниці (записи №№ 22-25);
з 17.09.1997 по 16.04.1999 працював спеціалістом у відділі супутникового зв`язку ТзОВ “Банкомсервіс” (записи №№ 26, 27);
з 20.04.1999 по 14.03.2011 працював інженером в ЗАТ “Київстар Дж. Ес. Ем.” (записи №№ 28-38 трудової книжки та вкладишу НОМЕР_3 ).
Прізвище у трудовій книжці зазначено “ ОСОБА_2 ”, а, згідно з паспортними даними, позивач – ОСОБА_1 .
На дату заповнення трудової книжки, діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена 20.06.1974 № 162 ДК СРСР по праці і соціальним питанням (далі - Інструкція № 162). 
Пунктом 1.4 Інструкції № 162 визначалося, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання та обліку, регулюються постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС від 06.09.1973 № 656 “Про трудові книжки працівників та службовців” (далі - Порядок № 656) та цією Інструкцією.
Відповідно до пункту 1 Порядку № 656 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців. Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, у тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Системний аналіз наведених норм у застосуванні до обставин цієї справи дозволяє зробити висновок, що обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця. 
Працівник не може нести відповідальність за дії роботодавця щодо неналежного оформлення трудової книжки, оскільки не має повноважень самостійно вносити будь-які записи до цього документа. 
Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що трудова книжка позивача заповнена 08.09.1982, тобто у період, коли на території УРСР офіційне діловодство велося переважно російською мовою, а написання українських прізвищ через російську транслітерацію було поширеною та законною практикою. 
Транслітерація прізвища “ ОСОБА_3 ” на російську мову як “ ОСОБА_3 ” та подальше написання його у формі “ ОСОБА_3 ” (російською мовою, як прізвище особи, якій видана трудова книжка в давальному відмінку, тобто кому видана трудова книжка) не може ставитися у провину позивачу та не свідчить про належність трудової книжки іншій особі. 
Той факт, що дата народження, вказана у трудовій книжці, співпадає з паспортними даними позивача, наявність печатки підприємства, підпису уповноваженої особи, а також послідовність та логічність записів про періоди роботи, навчання та військової служби позивача, які узгоджуються між собою хронологічно, в сукупності переконливо свідчать про належність цієї трудової книжки саме ОСОБА_1 . 
Таким чином апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. 
Щодо аргументу апеляційної скарги про те, що лист Головного управління від 14.10.2024 № 2600-0202-8/199282 має роз`яснювальний характер та не є рішенням суб`єкта владних повноважень, апеляційний суд зазначає, що предметом цього позову є не оскарження зазначеного листа, а є оскарження дій відповідачів щодо незарахування спірних періодів до страхового стажу позивача. Саме ці дії, що відображені у розрахунку страхового стажу, а не лист-роз`яснення, порушують права позивача та є предметом судового контролю у цій справі.
Згідно із абзацом 14 пункту 4.2 постанови Правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 № 25-1 “Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України”, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Відповідно до положень вищевказаного порядку, органом, уповноваженим розглядати заяву позивача (призначати пенсію), є Головне управління Пенсійного фонду України у місті Києві, тому на переконання апеляційного суду, саме цього суб`єкта владних повноважень необхідно зобов`язати розглянути заяву позивача повторно.
З огляду на викладене апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в даному випадку належним та ефективним способом відновлення порушеного права позивача на пенсійне забезпечення є визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо незарахування до страхового стажу періодів роботи відповідно до записів у трудовій книжці НОМЕР_1 від 08.09.1982 у повному обсязі та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи з 08.04.1983 по 08.06.1983, з 22.06.1990 по 31.07.1990, з 01.08.1990 по 10.09.1991, з 04.11.1991 по 09.06.1997, з 17.09.1997 по 16.04.1999, з 20.04.1999 по 31.12.2003 згідно з записами у трудовій книжці НОМЕР_1 від 08.09.1982 з урахуванням зарахованих періодів, у зв`язку з чим перерахувати розмір пенсії з 25.07.2024.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції без змін.
Оскільки, апеляційний суд залишив рішення суду першої інстанції без змін, то розподіл судових витрат не проводиться.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 16 січня 2025 року у справі № 460/14587/24 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.
Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуюча суддя	 	Р. Б. Хобор 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	Т. І. Шинкар