ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

26 червня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 203/3789/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),
суддів: Головко О.В., Суховарова А.В., 
розглянувши в письмовому провадженні в м. Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції на рішення Центрального районного суду міста Дніпра від 08 липня 2025 (суддя Католікян М.О.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постановою поліцейського 1 взводу 1 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Яхимець І.П. серії ЕНА №4789574 від 22.05.2025 його було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п.12.9 «б» ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень. В постанові зазначено, що водій керуючи транспортним засобом порушив режим швидкості в населених пунктах, а саме рухався зі швидкістю 83 км/год, чим перевищив встановлене обмеження швидкості руху на 33км/год. Вважає, що постанова про притягнення його до відповідальності незаконна, оскільки жодним доказом не доведе вчинення ним правопорушення, а технічний засіб, за допомогою якого було виміряно швидкість руху його автомобіля, був застосований з порушенням закону, оскільки поліцейський тримав його в руках. Крім того, сам розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно нього відбувся з порушенням встановленої законом процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення. На підставі зазначеного позивач просить визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕНА №4789574 від 22.05.2025 про накладення адміністративного стягнення.
Рішенням Центрального районного суду міста Дніпра від 08 липня 2025 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправною й скасовано постанову від 22.05.2025 серії ЕНА №4789574, ухвалену поліцейським 1 взводу 1 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Яхимцем І.П. за ч.1 ст.122 КУпАП про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 . 
Департамент патрульної поліції (далі – ДПП), не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на те, що судом першої інстанції під час розгляду даної справи не було з`ясовано усі обставини справи, які мають значення для її вирішення та зроблено висновки, які суперечать фактичним обставинам справи, що призвело до постановлення ним рішення у справі з порушенням норм чинного процесуального права, просив суд скасувати рішення суду першої інстанції від 08 липня 2025 та постановити у справі нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимоги у повному обсязі. 
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити рішення суду першої інстанції у цій справі без змін.
Крім цього позивачем подано до суду клопотання у якому позивач наполягає на тому, що докази, які надані відповідачем суду апеляційної інстанції разом із апеляційною скаргою, а саме: документи щодо сертифікації вимірювача швидкості TruCam, відеозаписи вчинення правопорушення, фото фіксації правопорушення, є новими доказами у справі і заявником апеляційної скарги не наведено причини, які перешкоджали йому надати ці докази суду першої інстанції під час розгляду ним справи з огляду на те, що відповідач був належним чином повідомлений судом першої інстанції про час та місце розгляду цієї справи. 
Відповідно до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.
З матеріалів справи вбачається, що постановою серії ЕНА №4789574 від 22.05.2025 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, встановлено, що 22.05.2025 о 10:27, на вул. Володимирській, 1 в сел. Слобожанському Дніпровського району Дніпропетровської області позивач – ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Skoda» д.н.з. НОМЕР_1 зі швидкістю 83 км/год., чим перевищив встановлене обмеження швидкості руху на 33 км/год, чим порушив п.12.9 «б» ПДР України, тобто скоїв правопорушення передбачене ч.4 ст.122 КУпАП. Вимірювання швидкості проводилось за допомогою лазерного вимірювача швидкості руху TRUCAM LTІ 20/20 TC000657. За вказане адміністративне правопорушення позивача притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень.
Не погоджуючись із вказаною постановою, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.
Суд першої інстанції задовольняючи позов дійшов висновку, що відповідачем під час вимірювання швидкості ТЗ лазерним вимірювачем швидкості ТЗ TRUCAM LTІ 20/20 TC000657 не дотримано положень ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», оскільки лазерний вимірювач швидкості ТЗ TRUCAM LTІ 20/20 TC000657, що у розумінні положень ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» є технічним засобом з виявлення та/або фіксації правопорушень, не був зафіксований під час вимірювання швидкості руху ТЗ, тому дані з лазерного вимірювача швидкості ТЗ TRUCAM LTІ 20/20 TC000657 не можуть бути визнані належними та допустимими доказами вчинення позивачем адміністративного правопорушення, обставини якого викладені в спірній постанові.
Врахувавши відсутність інших доказів на підтвердження порушення позивачем пункту 12.9 ПДР України, суд першої інстанції дійшов висновку наявність підстав для задоволення позову.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з таких підстав.
Статтями 8, 18, 23 Закону України «Про національну поліцію» встановлено, що на поліцію покладено завдання регулювати дорожній рух та здійснювати контроль за дотриманням Правил дорожнього руху України та його учасниками, при цьому поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією, законами України та іншими нормативно-правовими актами, що регламентують діяльність поліції.
Пунктом 12.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, встановлено, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.
Пункт 12.9 Правил дорожнього руху України забороняє водієві перевищувати швидкість, визначену технічною характеристикою ТЗ, перевищувати встановлені ПДР ліміти швидкості на ділянках зі знаками 3.29, 3.31
Частиною першою статті 122 КУпАП встановлена відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Статтею 31 Закону України «Про Національну поліцію» встановлені види превентивних поліцейських заходів, до яких належить застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису (пункт 9 частини першої).
Стаття 40 Закону України «Про Національну поліцію» регулює порядок застосування технічних приладів, технічних засобів та спеціалізованого програмного забезпечення, частиною першої якої в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення, зокрема, фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень (пункт 1).
Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних повітряних суднах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.
Поліція може використовувати інформацію, отриману за допомогою фото- і відеотехніки, технічних приладів та технічних засобів, що перебувають у чужому володінні.
За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» інформація про змонтовані/розміщені технічні прилади, технічні засоби повинна бути розміщена на видному місці.
За технічними характеристиками лазерний вимірювач швидкості TruCам відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, конструктивно створений для утримання в руках під час вимірювань. Крім основного, ручного режиму роботи, вимірювач може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості руху транспортних засобів в автоматичному режимі (без участі оператора).
Лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruСам LTI 20/20 № ТС000657 має сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29.08.2012 № UA-MI/1-2903-2012, тип вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний TruСАМ LTI 20/20» зареєстровано в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером У3197- 12.
Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/32389 від 11.11.2024, чинного до 11.11.2025, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruСам LTI 20/20 № ТС000657 є придатним до застосування, максимальна допустима похибка при вимірюванні швидкості в ручному та автоматичному режимі складає ± 2 км/год в діапазоні від 2 км/год до 200 км/год; ± 1% в діапазоні від 201 км/год до 320 км/год.
Правильність реалізації у приладі TruCam LTI 20/20 зазначеного алгоритму підтверджено за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації, що підтверджується відповідним експертним висновком від 19.09.2024р. 
Отже з урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає помилковими доводи позивача та висновки суду першої інстанції, про порушення інспектором патрульної поліції порядку використання вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20, оскільки норми чинного законодавства не містять імперативних приписів стосовно стаціонарного розміщення приладу TruCam під час його використання для вимірювання швидкості руху транспортних засобів та здійснення фіксації порушення таким приладом тільки в автоматичному режимі.
З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду справи неправильно застосував норми чинного законодавства, що призвело до прийняття ним рішення у справі з порушенням норм чинного законодавства, що відповідно до ст. 317 КАС України є підставою для скасування такого рішення суду.
Вирішуючи заявлені позивачем позовні вимоги колегія суддів враховує вищенаведений висновок, а також вважає за необхідне зазначити наступне. 
Позивач у адміністративному позові в обґрунтування заявлених ним позовних вимог окрім посилання на порушення поліцейським порядку використання лазерного вимірювача швидкості руху транспортного засобу TruCам також посилався на порушення поліцейського 1 взводу 1 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Яхимець І.П. порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення. 
Так у адміністративному позові позивач зазначає, що його було фактично позбавлено можливості скористатися своїми правами під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, а саме: позивач не мав можливості ознайомитись із доказами вчинення правопорушення, надати заперечення щодо обставин вчинення правопорушення, також інспектор не з`ясовував чи відомі та зрозумілі йому права та чи бажає він скористатись якимось з наданих йому прав. 
Надаючи оцінку цим доводам позивача колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне. 
Частиною 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
За загальними правилами статті 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.
При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.
Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з пункту 1 статті 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Джерела, які можуть бути доказами в справі про адміністративне правопорушення, наведені у статті 251 КУпАП.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до частини 1 статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення: фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень (п.1).
Відповідно до статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Принцип презумпції невинуватості, передбачає, що всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.
Отже, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, виходячи з його правової природи та завдання, уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема, на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.
Положеннями статті 73 КАС України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Під час розгляду цієї справи судом першої інстанції відповідачем, який був належним чином повідомлений про день, годину та місце розгляду цієї справи / а.с. 20 зворотна сторона/ не було надано до суду жодних належних та допустимих доказів в розумінні статті 72 КАС України на підтвердження наявності викладених в оскаржуваній постанові обставин, які стали підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності. 
З огляду на положення ч.2 ст.77 КАС України та предмет спору у цій справі, доведення вчинення особою адміністративного правопорушення належними та допустимими доказами законодавством покладено на суб`єкта владних повноважень, про що також наголошено в постанові Верховного Суду від 08.07.2020 у справі №177/525/17.
Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 08 лютого 2018 у справі №760/3696/16-а, від 18 липня 2019 у справі №216/5226/16-а, від 17 березня 2020 у справі № 482/83/17.
При цьому судом апеляційної інстанції з огляду на положення ч. 4 ст. 296 КАС України не можуть бути прийняті до уваги нові докази у справі, які були надані відповідачем разом із апеляційною скаргою, оскільки відповідач, який був належним чином повідомлений про день, годину та місце розгляду цієї справи судом першої інстанції письмовий відзив разом із доказами на підтвердження наявності викладених в оскаржуваній постанові обставин, які стали підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності, до суду першої інстанції не надав, а у апеляційній скарзі, подаючи до суду апеляційної інстанції нові докази у справі, не зазначив причини які перешкоджали надати йому ці докази до суду першої інстанції .
Отже, враховуючи, що обов`язок доказування покладається на відповідача, суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо недоведеності відповідачем під час судового розгляду справи правомірності прийнятого ним рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Також колегія суддів зазначає, що лише встановлений факт вчинення особою правопорушення, який зафіксований належними та допустимими доказами, та за умови дотримання процедури притягнення особи до адміністративної відповідальності, може свідчити про правомірність та обґрунтованість рішень суб`єктів владних повноважень у справах про адміністративні правопорушення.
Відповідно до статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Зазначене право на правову допомогу гарантується статтею 59 Конституції України: «Кожен має право на правову допомогу… Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав». Дане право є непорушним та не може бути обмежене в жодному випадку згідно зі ст. 64 Конституції України: «Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.»
Отже законодавством визначено права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, зокрема, право на ознайомлення з матеріалами справи, право надавати пояснення, докази, заявляти клопотання, і ці права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, кореспондується з обов`язком посадової особи, яка розглядає справу, забезпечити реалізацію такого права, який зокрема, передбачено Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом МВС України №1395 від 07.11.2015.
Так, відповідно до п.4 Розділу ІІІ вищезазначеної Інструкції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, користується правами, визначеними у статті 268 КУпАП.
Пунктом 5 Розділу ІІІ вищезазначеної Інструкції передбачено, що поліцейський під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує, зокрема, таке питання: чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Позивач, у спірному випадку, стверджує, що відповідачем не було надано можливості особі, що притягується до відповідальності реалізувати свої права, в тому числі право на ознайомлення з матеріалами справи, право надавати пояснення, докази, заявляти клопотання.
Водночас відповідачем під час розгляду цієї справи, в порушення вимог ч. 2 ст. 77 КАС України не надано суду жодних доказів, які б свідчили про дотримання відповідачем процедури розгляду справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, за результатами якого винесено спірну постанову.
Отже враховуючи те, що у справах даної категорії обов`язок доказування правомірності прийнятого рішення покладено на суб`єкта владних повноважень, суд апеляційної інстанції констатує те, що у спірному випадку суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі, не було доведено дотримання прав особи, що притягується до відповідальності та процедури притягнення до адміністративної відповідальності, що не дозволяє стверджувати про правомірність оскаржуваної постанови.
Порушення прав особи, яка притягалася до адміністративної відповідальності та порушення порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, є окремою підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.
Такий висновок ґрунтується на правовій позиції Верховного Суду, викладеній у ряді постанов.
Так Верховний Суд, у постанові від 18.02.2020 у справі № 524/9827/16-а, проаналізувавши положення статей 280, 268, ст.271 КУпАП зазначив, що у наведених положеннях КУпАП визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.
Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №524/3644/17, від 26 травня 2020 року у справі 640/16220/16-а.
Враховуючи наведене, колегія суддів, дійшла висновку, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, у ході судового розгляду справи не доведено належними та допустимими доказами вчинення позивачем адміністративного правопорушення та не доведено дотримання прав передбачених ст. 268 КУпАП, а отже і процедури притягнення особи до адміністративної відповідальності, що є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, тому позовні вимоги позивача підлягають задоволенню і постанову від 22.05.2025 серії ЕНА №4789574, ухвалену поліцейським 1 взводу 1 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Яхимцем І.П. за ч.1 ст.122 КУпАП про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 підлягає скасувати. 
Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 317, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції задовольнити частково.
Рішення Центрального районного суду міста Дніпра від 08 липня 2025року скасувати.
Позов ОСОБА_1 задовольнити. 
Визнати протиправною й скасувати постанову від 22 травня 2025 року серії ЕНА №4789574 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП. Провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 605,60 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова 

суддя О.В. Головко 

суддя А.В. Суховаров