КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа № 752/13934/20
провадження № 22-ц/824/1697/2026

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
судді - доповідача Кирилюк Г. М. 
суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І., 
при секретарі Черняк Д. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Міньковської Анастасії Володимирівни на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 03 червня 2025 року в складі судді Мазура Ю. Ю.,

встановив:

15.07.2020 Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі - КП «Київтеплоенерго») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11.10.2018 між ПАТ «Київенерго» ( далі - АТ «К.Енерго» та КП «Київтеплоенерго» укладено договір про відступлення права вимоги (цесії) №601-18, відповідно до якого ПАТ «Київенерго» відступило, а КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитої до 01.05.2018 теплової енергії.
Відповідно до п. 4120 додатку № 1 до вказаного договору, позивач набув право вимоги стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиту до 01.05.2018 теплову енергію за особовим рахунком № НОМЕР_1 у розмірі 292 174 грн.
Постачальник належним чином здійснював постачання теплової енергії до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується корінцями нарядів на включення та відключення вказаного будинку в період опалювального сезону, наданими КП «ЖЕО №103» Голосіївської районної в м. Києві ради. 
ОСОБА_1 не здійснювала оплату за отриману теплову енергію, в результаті чого за період з листопада 2015 по квітень 2018 року утворилась заборгованість, яка станом на дату укладання договору цесії становила 292 174 грн. 
З 01.05.2018 постачання теплової енергії здійснює КП «Київтеплоенерго».
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28.05.2020, приміщення загальною площею 109,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 .
Станом на дату подання позовної заяви письмовий договір між позивачем та відповідачем не укладений. Відсутність укладеного договору не звільняє споживачів від сплати за фактично надані послуги.
Розрахунки з відповідачем за теплову енергію проводяться згідно з тарифами , встановленими постачальнику Управлінням цуінової політики Київської міської державної адміністрації, затвердженими відповідними Розпорядженнями КМДА, за кожну відпущену Гігакалорію. 
Позивачем належним чином здійснювалось постачання теплової енергії до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується корінцями нарядів на включення та відключення вказаного будинку в період опалювального сезону (протягом 2016-2020 років).
Разом з тим, ОСОБА_1 своєчасно не вносила плату за спожиту теплову енергію в гарячів воді, в результаті чого за період з жовтня 2018 року по квітень 2020 року утворилась заборгованість, яка складає 149 111 грн. 
Посилаючись на вказані обставини КП «Київтеплоенерго» просило позов задовольнити. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь КП «Київтеплоенерго»: 
заборгованість за спожиту від АТ «К.Енерго» теплову енергію до 01.05.2018 у розмірі 292174,00 грн; 
інфляційну складову боргу у розмірі 22 2497,40 грн та 3% річних у розмірі 13 135,82 грн, а всього 35 633,22 грн; 
заборгованість за спожиту від КП «Київтеплоенерго» теплову енергію за період з жовтня 2018 по квітень 2020 включно у розмірі 149 111,00 грн; інфляційну складову боргу у розмірі 4 912,10 грн та 3% річних у розмірі 3 802,96 грн, а всього 8 715,06 грн. 
Також просило відшкодувати судові витрати по сплаті судового збору в сумі 7 284, 50 грн.
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 03 червня 2025 року, з урахуванням ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 17 червня 2025 року про виправлення описки, позов задоволено частково.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь КП «Київтеплоенерго» заборгованість за період з 22.07.2017 року по 01.10.2018 року, а саме основний борг в сумі 90 850 грн 47 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Київтеплоенерго» заборгованість за період з 01.10.2018 року по 01.04.2020 року, а саме основний борг в сумі 149 111 грн 00 коп., інфляційні втрати в сумі 4 912 грн 10 коп., 3% річних у розмірі 3 802 грн 96 коп., а всього 157 826 грн 06 коп.
Урешті позовних вимог відмовлено. 
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь КП «Київтеплоенерго» судовий збір у розмірі 3 730 грн 14 коп.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що згідно з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 210507440 від 28.05.2020 право приватної власності на нежитлове приміщення № 64 за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 . 
Відсутність письмового договору про постачання теплової енергії не звільняє осіб, які використовують теплову енергію без укладення договору на теплопостачання, від обов`язку оплати за фактично спожиту теплову енергію.
Факт постачання теплової енергії до житлового будинку за вказаною адресою підтверджується корінцями нарядів на включення та відключення вказаного будинку (особистий рахунок абонента № НОМЕР_2 ) в період опалювального сезону та відомостями споживання теплової енергії, наданими КП «ЖЕО № 103» Голосіївської районної в м. Києва ради.
Враховуючи наявність у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , приладів обліку теплової енергії, розрахунок за поставлену теплову енергію здійснено пропорційно опалювальній площі, а саме: відповідно до відомостей реєстрації параметрів теплоспоживання за період з 31.10.2016 по 29.11.2016 загальний обсяг спожитої теплової енергії по будинку в цілому становить 71,780 Гкал. У обліковій картці за листопад 2016 за особовим рахунком відповідача № НОМЕР_1 розраховано 10,512253 Гкал; відповідно до відомостей реєстрації параметрів тепло споживання за період з 29.11.2016 по 26.12.2016 (30.12.2016) загальний обсяг спожитої теплової енергії по будинку в цілому становить 90,06 Гкал. У обліковій картці за грудень 2016 за особовим рахунком відповідача № НОМЕР_1 розраховано 13,189287 Гкал; відповідно до відомостей реєстрації параметрів теплоспоживання за період з 26.12.2016 (30.12.2016) по 24.01.2017 (31.01.2017) загальний обсяг спожитої теплової енергії по будинку в цілому становить 105,543 Гкал. У обліковій картці за листопад 2016 за особовим рахунком відповідача № НОМЕР_1 розраховано 15,456983 Гкал і т.д.
Тобто, розрахунок за поставлену теплову енергію здійснено відповідно до положень чинного законодавства України та підлягає стягненню у повному обсязі.
Відповідач тривалий час не сплачувала за послуги теплової енергії, у зв`язку з чим утворилась заборгованість.
Суд вважав, що позивачем пропущено строк позовної давності щодо частини вимог за період з 01.11.2015 року по 22.07.2017 року, а тому позов підлягає частковому задоволенню, за період з 22.07.2017 року по 01.10.2018 року в сумі 90 850,47 грн, та за період з 01.10.2018 року по 01.04.2020 року в сумі 149 111 грн, інфляційні втрати в сумі 4 912,10 грн, 3% річних - 3 802,96 грн, а всього 157 826,06 грн. 
Оскільки позивачем не надано розрахунок інфляційних втрат та 3% річних за період з 22.07.2017 року по 01.10.2018 року, тому суд відмовив у задоволенні вказаних позовних вимог.
11.07.2025 представник ОСОБА_1 - адвокат Міньковська А. В. черес систему «Електронний суд» подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 03 червня 2025 року та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Здійснити перерозподіл судових витрат, понесених сторонами у суді першої інстанції. Стягнути з позивача на користь відповідача понесені судові витрати. 
Вважає оскаржуване судове рішення необґрунтованим та незаконним, оскільки воно ухвалене із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а також судом не повністю з`ясовано обставини, що мають значення для справи.
Зазначає, що особовий рахунок № НОМЕР_1 відкрито на ім`я ФО ОСОБА_2 з РНОКПП НОМЕР_3 , в той час, як РНОКПП відповідача ОСОБА_1 інший - НОМЕР_4 . Більш того, в жодному документі, зокрема в розрахунках, актах, тощо, не зазначено ні повних, ні скорочених ініціалів ОСОБА_1 , ні РНОКПП відповідача. Враховуючи дану обставину та те, що рахунок відкрито на іншу особу з іншим РНОКПП - вимоги позивача до ОСОБА_1 є безпідставними.
Крім цього, позивачем не надано жодного належного доказу фактичного надання відповідачу будь-яких послуг з постачання теплової енергії.
Щодо поданих позивачем доказів наявності заборгованості та її розміру звертає увагу на суттєві недоліки, які свідчать про їх недопустимість та неналежність: 
- акти звірення розрахунків за теплову енергію за обліковим записом №540354-01 не містять підтвердження його отримання відповідачем, підписані в односторонньому порядку позивачем; 
- рахунки фактури складено в односторонньому порядку, вони не містять інформації про механізм формування заборгованості та механізм визначення обсягу спожитих послуг; 
- облікові картки складено в односторонньому порядку, вони не містять інформації про механізм формування заборгованості та механізм визначення обсягу спожитих послуг; 
- розрахунок основного боргу за теплову енергію складено одноособово позивачем, він не містить інформації про механізм формування заборгованості та механізм визначення обсягу спожитих послуг; 
- корінці наряду не містять підпису однієї із сторін, а саме не підписані начальником району теплових мереж РТ «Голосієво» СП «Київські теплові мережі» КП «Київтеплоенерго», підпис якого є обов`язковим на даному документі; 
- відомості реєстрації параметрів теплоспоживання не містять обов`язкових підписів споживачів та представника підрядної організації; 
- акти приймання-передавання товарної продукції складені самим позивачем в односторонньому порядку, не містять підпису споживача, попри те, що такий підпис є обов`язковим для даного документу. Є незрозумілим, яким чином вираховувався обсяг спожитої енергії. 
Вважає, що судом неправильно встановлено загальний обсяг спожитої енергії на будинок, не встановлено формулу, за якою вираховувалось індивідуальне значення спожитої відповідачем енергії. В той же час, з наданих документів взагалі неможливо було встановити ні механізм формування заборгованості, ні механізм визначення обсягу спожитих відповідачем послуг.
24.11.2025 представник КП «Київтеплоенерго» - адвокат Качкурова С. В. надала письмові пояснення. Вважає, що доводи позивача під час розгляду справи в суд і першої інстанції доведено належними та допустимими доказами, судом повно та об`єктивно розглянуто справу, рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. 
В судовому засіданні 25.11.2025 представник відповідача - адвокат Лівак І. М. апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити. 
Після оголошення по справі перерви на 17.02.2026 для надання позивачем пояснень з приводу розрахунку заборгованості, представник відповідача - адвокат Міньковська А. В. просила відкласти розгляд справи, оскільки перший представник живе біля міста та не може вчасно дістатись до суду через погодні умови, а другий представник перебуває на західній частині України. Також представники повинні більш детально дослідити розрахунки, надані позивачем. 
Представник КП «Київтеплоенерго» адвокат Качкурова С. В. просила в задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, передумовою якого є не відсутність учасників справи, а неможливість вирішення спору в судовому засіданні (правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 25 червня 2024 року в справі № 359/6678/19, провадження № 61-17877св23).
З огляду на викладене, оскільки сторони належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, неявка сторін не перешкоджає розгляду справи, апеляційний суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутності представника відповідача, яка виклала свої доводи щодо скасування рішення суду першої інстанції в апеляційній скарзі.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що 11 жовтня 2018 року між АТ «К.Енерго» та КП «Київтеплоенерго» було укладено договір № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії). 
В порядку на та умовах , визначених цим Договором, кредитор відступає, а новий кредитор набуває право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитої до 01.05.2018 теплової енергії (основний борг, в тому числі той, що є предметом судового розгляду та/або підтверджений судовим рішенням (судовими рішеннями) як такий, що підлягає стягненню із споживача (споживачів) на загальну суму 497 554 936,91 грн станом на 01.08.2018 з урахуванням оплат, що отримані кредитором за період з 01.08.2018 до дати укладення цього договору та коригувань платежів ( п.1.1 договору).
Перелік договорів (особових рахунків) споживачів та сум грошових зобов`язань (основний борг), право вимоги яких відступається за цим договором, зазначається в Додатку №1 до цього договору. Всі права вимоги переходять від кредитора до нового кредитора в момент підписання сторонами Додатку №1 до цього договору ( п.1.2 договору).
Відповідно до змісту Додатку № 1 до вказаного договору: №з/п 4120; номер договору (особовий рахунок) НОМЕР_1 ; назва споживача (боржника) ФО ОСОБА_2 ; номер облікової картки платника податку (ІПН) НОМЕР_3 ; заборгованість (з ПДВ) 292 174 грн. 
Згідно довідки про стан розрахунків за теплову енергію, постановлену за період діяльності АТ «К. Енерго» ( до 01.05.2018) до нежитлового приміщення ФО ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 , за період з 01.11.2015 по 01.04.2020 становить 292 174 грн.
Рішення суду в частині відмови в задоволенні позову про стягнення заборгованості, яка виникла до 22.07.2017 року сторони не оскаржують, а тому в цій частині воно не є предметом апеляційного розгляду. 
Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року (в редакції Закону, чинної на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.
Згідно із статтями 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» в редакції, що діями на час виникнення спірних правовідносин, споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.
Згідно частини першої статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Аналогічні положення містить уведений в дію 01 травня 2019 року Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року, згідно частини першої статті 9 якого споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Згідно пункту 18 Правил розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць, а оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.
Пунктом 30 Правил передбачено що споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки та дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг.
Виходячи зі змісту статті 526 ЦК України, цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.
При розгляді такої категорії спорів слід враховувати правовий висновок, викладений у постанові від 20 квітня 2016 року Верховного Суду України при розгляді справи № 6-2951цс15, предметом якої був спір про стягнення боргу за надані комунальні послуги, відповідно до якого, хоча у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» зазначено, що відносини між учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 вказаного Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17, де Велика Палата погодилася з висновками судів першої й апеляційної інстанцій про те, що у сторін спору є фактичні договірні відносини щодо надання відповідних житлово-комунальних послуг, а відсутність укладеного письмового договору не звільняє відповідача від обов`язку оплати за надані такі послуги та не знайшла підстав для відступу від висновку Верховного Суду України у постанові від 20 квітня 2016 року при розгляді справи № 6-2951цс15 (пункти 19-20).
Такі ж висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц та від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16 щодо обов`язковості сплати комунальних послуг незалежно від наявності договору.
В силу вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Отже, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якими вони фактично користувалися ними. При цьому наявність чи відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги.
Наявність відносин між сторонами, отже і виникнення цивільних прав та обов`язків, підтверджується діями сторін: постачальник надає послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату спожитої енергії, а споживач отримує послуги та має здійснювати оплату виставлених рахунків.
Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є споживачем послуг з централізованого опалення за адресою АДРЕСА_1 , які надавало АТ «К. Енерго», а після 01 травня 2018 року - КП «Київтеплоенерго», однак відповідачем не проводилась оплата спожитих комунальних послуг. 
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач серед іншого, просив стягнути з відповідачів заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Як вбачається з матеріалів справи, РНОКПП ОСОБА_1 - НОМЕР_4 , що відрізняється від РНОКПП, який зазначений в Додатку № 1 до договору № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії). 
Додаток № 1 до вказаного договору також не містить імені та по батькові ФО ОСОБА_2 .
Інших доказів існування заборгованості, часу та підстав її виникнення, які були б складені надавачем послуг - АТ «К.Енерго» матеріали справи не містять.
Згідно облікової картки, обліковий запис №540354-01, ФО ОСОБА_1, АДРЕСА_1 :
за листопад 2017 року спожито 9,591727 ГКал, нараховано 14 720,14 грн;
за грудень 2017 року спожито 10, 767273 ГКал, нараховано 16 524,20 грн; 
за січень 2018 року спожито 10, 332452 ГКал, нараховано 15 731, 48 грн; 
за лютий 2018 року спожито 7,808048 ГКал, нараховано 11 879,72 грн;
за березень 2018 року спожито 10, 028 ГКал, нараховано 15 254,69 грн;
за квітень 2018 року спожито 1, 0508 ГКал, нараховано 1 598,49 грн.
Згідно довідки про стан розрахунків за теплову енергію, постановлену за період діяльності АТ «К. Енерго» ( до 01.05.2018) до нежитлового приміщення ФО ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 :
за листопад 2017 року нараховано 17 664,17 грн; 
за грудень 2017 року нараховано 19 829,04 грн; 
за січень 2018 року нараховано 18 877, 78 грн; 
за лютий 2018 року нараховано 14 255,66 грн;
за березень 2018 року нараховано 18 305,63 грн;
за квітень 2018 року нараховано 1 918,19 грн.
Вказані докази містять різні суми нарахувань за один і той самий період, не містять методики (алгоритму) розрахунку тощо, по суті є лише твердженням позивача, яке не створює для суду обов`язок вважати обставини, зазначені в такому твердженні доведеними. (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Подаючи до суду вказані розрахунки, позивач не звернув уваги, що в період, за який вони зроблені, а саме до 01 травня 2018 року, він не був виконавцем цих послуг.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідачів заборгованості за спожиті з  липня 2017 року до 01 травня 2018 року є не доведеними та задоволенню не підлягають.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19), сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони.
Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.
Щодо стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості після 01 травня 2018 року, то апеляційний суд враховує наступне.
На підтвердження позовних вимог КП «Київтеплоенерго» надало: розрахунок обсягів споживання теплової енергії на опалення нежитлових приміщень ОСОБА_1 за період з жовтня 2018 року по квітень 2020 року; документи, які підтверджують надання послуг та підключення будинку до мереж теплопостачання. 
Судом встановлено, що відповідач не відмовлялась від отримання послуг з централізованого опалення за вищевказаною адресою.
Матеріали справи не містять доказів на підтвердження направлення відповідачем на адресу КП «Київтеплоенерго» заперечень щодо надання послуг теплопостачання.
Як вбачається з позовної заяви, відповідачка не сплачувала за спожиті послуги з централізованого опалення, в результаті чого утворилася заборгованість яка з жовтня 2018 року по квітень 2020 року становила 149 111 грн, що тягне за собою право позивача на стягнення цих коштів в судовому порядку урахуванням 3% річних та індексу інфляції відповідно до ст. 625 ЦК України. 
Відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами у справі факт наявності та розміру заборгованості за надані послуги з централізованого опалення після 01 травня 2018 року, будь-яких доводів з зазначеного, або власного розрахунку апеляційна скарга не містить.
Зважаючи на встановлені обставини справи та норми закону, колегія суддів приходить до висновку, що надані позивачем розрахунки заборгованості після травня 2018 року є належним та допустимим засобом доказування у цій справі та в сукупністю з іншими доказами свідчать про порушення відповідачем умов публічного договору (оферти) та вимог закону щодо своєчасної оплати фактично спожитої комунальної послуги, яка надавалася позивачем у спірний період.
Приапеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які були б підставою для скасування рішення суду першої інстанції у вказаній частині не встановлено, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому підлягає залишенню без змін.
Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З огляду на те, що розмір задоволених позовних вимог становить 32,50%, судовий збір, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за подання позовної заяви підлягає зміні, шляхом зменшення з 3 730, 39 грн до 2 367, 46 грн.
Сплачений відповідачем судовий збір за подання апеляційної скарги підлягає відшкодуванню пропорційно розміру задоволених вимог апеляційної скарги в сумі 1 635,14 грн (36,53%).
Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Міньковської Анастасії Володимирівни задовольнити частково.
Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 03 червня 2025 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заборгованості за період з 22 липня 2017 року по 01 жовтня 2018 року в сумі 90 850,47 грн скасувати.
Ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні вказаної позовної вимоги.
Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 03 червня 2025 року в частині стягнення судового збору змінити, зменшивши суму стягнення з 3 730 грн 39 коп. до 2 367 грн 46 коп. 
В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Стягнути з Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 635 грн 14 коп.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Повне судове рішення складено 21.05.2026.

Суддя-доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук