Справа № 297/526/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2026 року м. Берегове 

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі: 
головуючого ІЛЬТЬО І. І., 
при секретарі судового засідання Гарані О.А., 
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Берегове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Берегівської міської ради Закарпатської області про визнання права власності на майно, 
В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканка АДРЕСА_1 , звернулась до Берегівського районного суду Закарпатської області із позовною заявою до Берегівської міської ради Закарпатської області про визнання права власності на майно власності в порядку спадкування за законом після смерті батька, ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а також на земельну ділянку за цією ж адресою з кадастровим номером 2120487600:10:001:0036.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що позивач проживає у вказаному будинку, який є її батьківським будинком. За життя її батько ОСОБА_2 був власником та фактичним володільцем зазначеного домоволодіння, однак правовстановлюючі документи на житловий будинок у встановленому законом порядку оформлені не були. Після смерті батька була відкрита спадкова справа, у межах якої її мати, ОСОБА_3 , відмовилась від прийняття спадщини на її користь. 
Позивач зазначає, що звернулася до приватного нотаріуса Берегівського районного нотаріального округу Закарпатської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак постановою нотаріуса від 23 лютого 2026 року їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок та відсутністю державної реєстрації права власності на відповідне нерухоме майно.
У зв`язку з неможливістю оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку позивач звернулася до суду за захистом свого права.
Ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області від 30 березня 2026 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Берегівської міської ради Закарпатської області про визнання права власності на майно та призначено до підготовчого судового засідання. 
Позивачка ОСОБА_1 в підготовче судове засідання не з`явилась. При цьому, згідно поданої заяви просила провести розгляд справи без її участі. 
Представник Берегівської міської ради Закарпатської області в підготовче судове засідання не з`явився. При цьому, подав заяву про розгляд справи без його участі за наявними у справі матеріалами. 
У зв`язку з неявкою сторін у судове засідання фіксування технічними засобами не здійснювалося на підставі приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Перевіривши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які позивач посилався, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає позов задовольнити, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст. 4 ЦПК України).
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Положеннями ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_2 від 09.04.2011 року.
З наданих документів убачається, що позивач ОСОБА_1 є дочкою померлого ОСОБА_2 , а тому належить до спадкоємців першої черги за законом.
Відповідно до виписки з погосподарської книги №26 від 26.03.2026 року за 2011–2015 роки щодо домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 встановлено, що зазначене домоволодіння було відкрите на ім`я ОСОБА_2 . У виписці вказано, що власником будинку у погосподарському обліку значився ОСОБА_2 , та у будинку були зареєстровані члени сім`ї спадкодавця, зокрема позивач ОСОБА_1 .
Суд бере до уваги, що погосподарська книга є документом первинного обліку домоволодінь у сільських населених пунктах та за відсутності оформлених правовстановлюючих документів може використовуватися як належний письмовий доказ фактичної належності житлового будинку відповідній особі, особливо у випадках, коли йдеться про нерухоме майно, набуте або збудоване до запровадження сучасної системи державної реєстрації речових прав.
З довідки КП «Берегівське бюро технічної інвентаризації Берегівської міської ради» №124 від 03 березня 2025 року вбачається, що станом на 01 січня 2013 року будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , не був зареєстрований у КП БТІ.
Разом з тим сама по собі відсутність державної реєстрації права власності на житловий будинок не свідчить про відсутність права як такого, оскільки право власності на нерухоме майно, набуте до запровадження обов`язкової державної реєстрації речових прав, може підтверджуватися й іншими належними та допустимими доказами, зокрема даними погосподарського обліку, технічною документацією, документами на земельну ділянку, довідками органів місцевого самоврядування та доказами фактичного володіння майном.
З технічного паспорта, виготовленого КП «Берегівське бюро технічної інвентаризації Берегівської міської ради» 03 березня 2026 року, вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 , наявний будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами. Загальна площа житлового будинку становить 125,7 кв. м, житлова площа — 56,7 кв. м, допоміжна площа — 69,0 кв. м.
Відповідно до висновку про вартість майна, складеного суб`єктом оціночної діяльності, вартість житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , становить 553 200,00 грн.
Крім того, як вбачає з державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК №023463 ОСОБА_2 на праві приватної власності належала земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд у с. Оросієво, площею 0,1280 га.
Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку підтверджує, що земельна ділянка має кадастровий номер 2120487600:10:001:0036, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , її цільове призначення — 02.01, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, категорія земель — землі житлової та громадської забудови, форма власності — приватна власність, площа — 0,1280 га.
Витяг із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки підтверджує, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 2120487600:10:001:0036 становить 174 317,44 грн.
Таким чином, наданими суду доказами підтверджується, що земельна ділянка була належним чином оформлена за спадкодавцем ОСОБА_2 , а житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, хоча і не був зареєстрований у державному реєстрі речових прав, фактично належав спадкодавцю, перебував у його володінні, обліковувався за ним у погосподарській книзі та розташований на земельній ділянці, яка належала йому на праві приватної власності.
Окрім цього, постановою приватного нотаріуса Берегівського районного нотаріального округу Закарпатської області Мирончук О.В. від 23 лютого 2026 року відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на будинок та земельну ділянку після смерті ОСОБА_2 , у зв`язку з відсутність належних правовстановлюючих документів та відсутність реєстрації права власності спадкодавця на відповідне нерухоме майно у встановленому законом порядку.
Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб.
Згідно зі ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
За змістом ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи, а часом відкриття спадщини є день смерті особи.
Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той із подружжя, який його пережив, та батьки.
Згідно з ч. 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець має право прийняти спадщину або не прийняти її; спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї; незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.
Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності.
За змістом вказаної норми право на звернення до суду з позовом про визнання права власності виникає, зокрема, тоді, коли особа не може реалізувати своє право через відсутність або втрату документа, який посвідчує право власності, або коли компетентний орган чи нотаріус не визнає можливості оформлення такого права у позасудовому порядку.
У даній справі судом встановлено, що позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальному порядку, оскільки нотаріусом відмовлено у вчиненні нотаріальної дії через відсутність належних правовстановлюючих документів. Водночас сукупність наданих доказів підтверджує, що спірне майно входить до складу спадщини після смерті ОСОБА_2 .
Суд звертає увагу, що відповідачем не подано доказів, які б спростовували належність спірного майна спадкодавцю, не заявлено про наявність спору щодо права власності на це майно, не наведено обставин, які б свідчили про належність майна іншій особі, а також не надано доказів, які б виключали право позивача на спадкування.
Оцінюючи надані докази відповідно до ст. 76, 77, 78, 80, 89 ЦПК України, суд виходить із того, що кожен доказ окремо та вся сукупність доказів у справі є належними, допустимими, достовірними та достатніми для висновку про обґрунтованість позовних вимог.
Ч.1 ст. 206 ЦПК України встановлено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.
Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 206 ЦПК України). 
Частиною 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.
У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 206 ЦПК України). 
Відповідно Закону, за відсутності будь-якого застереження, факт визнаний сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, вважається встановленим. Тобто, визнання позову відповідачем, згідно ст. 82 ЦПК України, є обов`язковим для суду, оскільки обставини, визнані сторонами не підлягають доказуванню.
В підготовчому судовому засіданні встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.
З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що заявлений позов є обґрунтованим, підтвердженим належними та допустимими доказами, відповідає обраному способу захисту та підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись статтями 15, 16, 392, 1216, 1217, 1218, 1220, 1225, 1268, 1296 ЦК України, статтями 4, 12, 13, 76–81, 89, 141, 263–265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Берегівської міської ради Закарпатської області про визнання права власності на майно - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку спадкування право власності в цілому на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 125, 7 кв.м., житловою площею 56, 7 кв.м., площею допоміжних (підсобних) приміщень у 69, 0 кв.м., що розташоване за в АДРЕСА_1 , та на земельну ділянку за кадастровим номером 2120487600:10:001:0036 площею 0, 1280 га, яка розташована в АДРЕСА_1 . 
Рішення може бути оскаржене до Закарпатського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку апеляційного оскарження у випадку, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Суддя	  	Іван ІЛЬТЬО