Дата документу 01.06.2026
Справа № 332/6522/25
Провадження № 2/334/1359/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 червня 2026 року м.Запоріжжя

Дніпровський районний суд м. Запоріжжя в складі:
головуючого судді Новікової Н.В.,
за участю секретаря судового засідання Сухової С.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрглобал - Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
встановив:
ТОВ «ФК «Укрглобал - Фінанс» звернулося до суду з вказаним позовом, який обґрунтований тим, що 18.06.2023 між ТОВ «Лінеура України» та відповідачем було укладено договір №3753157 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, в електронній формі, відповідно до якого відповідач отримав грошові кошти в розмірі 11000 грн., строком на 360 днів, шляхом переказу на її банківську картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 2,00% в день користування (730% річних). 
24.04.2024 між ТОВ «Лінеура України» та ТОВ «ФК «Укрглобал - Фінанс» було укладено договір факторингу №24/04/2024, відповідно до умов якого право вимоги за договором №3753157 про надання коштів на умов споживчого кредиту від 18.06.2023 перейшло до ТОВ «ФК «Укрглобал - Фінанс».
Проте в установлений договором строк відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, внаслідок чого станом на 24.04.2024 має заборгованість в розмірі 72378,53 грн., яка складається з 10999,99 грн. заборгованість за кредитом; 61378,54 грн. заборгованість за нарахованими процентами.
Посилаючись на вказані обставини, ТОВ «ФК «Укрглобал - Фінанс» просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 72378,53 грн., витрати по сплаті судового збору 3028 грн. та на професійну правову допомогу в сумі 10000 грн.
21.01.2026 ухвалою судді відкрите провадження у справі за вказаною позовною заявою, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомленням) сторін.
10.04.2026 представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що у справі відсутні належні, допустимі та достатні докази у розумінні ст.ст. 76, 100 ЦПК України на підтвердження зазначених у позові обставин про те, що кредитор ТОВ «Лінеура Україна» у справі засобами електронного зв`язку направляв оферту позичальнику - відповідачу, а відповідач у відповідь надіслав свою згоду акцепт, у справі також відсутні вищевказані документи. У справі також відсутні докази про порядок отримання відповідачем одноразового ідентифікатора (некваліфікованого електронного підпису) та факту його накладення у електронному документі договору кредиту, або відповідних доповнень до нього, як про це зазначено у рішенні та має відповідати порядку створення та підписання електронних документів визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію». 
Вказані у письмових копіях договору кредиту одноразові електронні ідентифікатори за відсутності верифікації та ідентифікації позичальника при їх отриманні та підписанні не є достовірними та достатніми доказами підписання та укладання цих договорів відповідачкою у електронній формі відповідно до визначеного у нормах ст.ст. 11,12 згаданого Закону порядку.
Тому надані позивачем вищевказані паперові копії електронних доказів кредитного договору з доповненнями, які містять інформацію про їх підписання електронним підписом - одноразового ідентифікатором - не можна вважати достовірними та достатніми у розумінні ст. 78 ЦПК України.
В той же час, позивач не вказує, яким чином проводилась ідентифікація особи позичальнику, та чи проводилась вона взагалі, та не надає доказів проведення такої ідентифікації, не надає доказів відправлення одноразового ідентифікатора відповідачеві, не надає доказів того, що саме відповідач ОСОБА_1 використав ідентифікатор для укладення кредитного договору. Крім того, також неможливо перевірити факт підписання оспорюваного кредитного-правочину також кредитодавцем, адже тільки докази накладення кваліфікованого електронного, підпису кредитора (кредитодавця) можуть слугувати доказом таких фактів, однак позивачем вони до суду не надані.
З огляду на зазначене, у матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували підписання кредитного договору, паперову копію якого надано позивачем саме відповідачем.
Також позивач не надав до суду доказів того, що електронний підпис належить відповідачеві. У матеріалах справи відсутні й суду не надано будь-які належні, допустимі і достатні докази перерахування кредитних коштів за вищевказаним договором позичальнику відповідно до вимог ст.ст.526, 1054, 1088 ЦК України. Вважають, що сума заборгованості за нарахованими процентами за кредитним договором №3753157 від 18.06.2023 року у розмірі 61 378,54 грн. суперечить засадам зазначеним в ч.6 ст.3 ЦК України, а тому не підлягає задоволенню та стягненню з відповідача в повному обсязі. Встановлення сторонами договору розміру відсотків за несвоєчасне виконані зобов`язання за кожен день прострочки, що в результаті становить 61 378,54 грн., є несправедливим у розумінні ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг банку, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації у разі не виконання ним зобов`язань за кредитним договором. Також звертає увагу, що додатки до Договору факторингу №24/04/24 є пустими бланками, які не заповнені належним чином, із них неможливо встановити інформацію щодо відступлення грошової вимоги до відповідача, розмір заборгованості, такі документи оформленні з порушенням вимог ЗУ «Про факторинг». Передача боргу за договором відступлення на певну суму не підтверджує обґрунтованість такого боргу, з огляду на відсутність будь-яких інших доказів його наявності. Щодо витрат на правничу допомогу зазначає, що розумним і обгрунтованим розміром витрат у сумі 2000 грн. Така сума буде пропорційною предмету спору та такою, що є доцільною для розподілу сторонами у разі задоволення позовних вимог.
Просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Судові витрати покласти на позивача, в разі якщо суд дійде висновку про задоволення вимог, просить зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу до розміру 2000 грн.
16.04.2026 р. витребувано у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (01001, місто Київ, вулиця Грушевського, 1Д; ЄДРПОУ 14360570) наступну інформацію: - чи було емітовано на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) платіжну карту № НОМЕР_2 ; - надати виписку з карткового рахунку про рух грошових коштів відкритого до платіжної карти № НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за період з 18.06.2023 року по 23.06.2023 року з відображенням часу зарахування коштів; - надати інформацію чи було зарахування 11000 грн. 18.06.2023 року на платіжну картку № НОМЕР_2 ; - надати інформацію про номер телефону, на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № НОМЕР_2 в період з 18.06.2023 року по 23.06.2023 року. 
20.04.2026 р. представником позивача подано відповідь на відзив, відповідно до якої представник позивача зазначає, що договір №3753157 про надання коштів на умовах споживчого кредиту 18.06.2023 в електронному вигляді правомірний, оскільки відповідач відповідно до умов кредитного договору п.6.1.16, 6.4.17, 6.1.18 Правил, в особистому кабінеті пропозицію укласти кредитний договір та підписав кредитний договір 18.06.2023 року о 09:41:23 год. електронного підпису з одноразовим ідентифікатором надісланий на номер телефону, що наданий ІТС прийняв пропозицію шляхом введення відповідачем. Кредитні кошти були перераховані відповідачу 18.06.2023 року на платіжну картку № НОМЕР_2 емітовану в АТ КБ «Приватбанк». Слід зазначити, що сума кредиту по укладеному Кредитному договору, перераховується на платіжну карту відповідача, яка була верифікована шляхом блокування певної суми коштів. Сума блокування грошових коштів на платіжній карті № НОМЕР_2 відома тільки відповідачу. Зазначення суми блокування на платіжній карті підтверджує, що саме відповідач підтверджує верифікацію платіжної карти. Вказаний номер телефону відповідача, в тому числі співпадає з даними Українського бюро кредитних історій. Зазначає, що позивач правомірно набув статус кредитора за кредитним договором №3753157 від 18.06.2023 до відповідача. Щодо правомірності нарахування відсотків за Договором №3753157 від 18.06.2023 про надання коштів на умовах споживчого кредиту зазначає, що відповідач при підписанні кредитного договору погодився щодо відсотків за користування кредитом в розмірі 2% від суми кредиту за кожен день користування (730% річних). Денна процентна ставка залишається незмінною протягом усього строку кредитування за договором про споживчий кредит за умови, щодо нього не вносилися зміни щодо складових показників, які застосовуються для обчислення денної процентної ставки (строку кредитування, загальних витрат за споживчим кредитом та загального розміру кредиту). Таким чином у разі внесення змін до кредитного договору в частині складових показників, які застосовуються для обчислення денної процентної ставки (строку кредитування, загальних витрат за споживчим кредитом та загального розміру кредиту), необхідно здійснювати розрахунок денної процентної ставки з урахуванням вимог Закону України «Про споживче кредитування» щодо максимального розміру денної процентної ставки, визначеного на день внесення таких змін до кредитного договору. Зміни до кредитного договору, що укладений з відповідачем не вносились (додаткові договори щодо продовження строку дії та інших умов не укладались) то відповідно правових підстав для перерахунку денної процентної ставки немає. Також зазначає, що до позовної заяви було додано кредитний договір, який засвідчує наявність правовідносин між відповідачем та позивачем, який оформлений відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» на підставі якого здійснено надання кредиту відповідачу. На підставі укладеного кредитного договору був здійснений переказ суми кредиту на платіжну картку відповідача на підтвердження здійсненого переказу надано довідку платіжної установи про проведення переказу, що в повному обсязі відповідає суворим нормам ЗУ «Про платіжні послуги» та нормативно-правовим актам Національного банку України. В довідці про переказ коштів відсутнє ПІБ та ІПН отримувача, однак зазначено унікальний номер транзакції, дата та час проведення переказу, маска платіжної картки № НОМЕР_3 з зарахуванням переказу, що відповідає масці платіжної картки зазначеній в кредитному договорі. Відповідач перед укладенням кредитного договору верифікував свою платіжну картку та підтвердив, що саме на неї має бути зарахована сума кредиту, в тому числі підписанням кредитного договору. Також зазначає правомірність стягнення понесених витрат на правничу допомогу з відповідача у розмірі 10 000 грн., зокрема щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, яка була сплачена позивачем. Щодо зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат складністю справи, обсягом і часом виконання робіт. 
28.05.2026 р. АТ КБ «Приватбанк» витребувані докази суду надані.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за відсутності представника, позовні вимоги підтримав.
Відповідач та представник відповідача в судове засідання не з`явилися, були повідомлені належним чином.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить наступного висновку.
Судом встановлено, що 18.06.2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідач за допомогою ІТС товариства, доступ до якої забезпечується клієнту через Веб-сайт або Мобільний додаток «Credit7» було укладено договір №3753157 про надання коштів на умовах споживчого кредиту.
Відповідно до умов вказаного договору, відповідач отримав кредит у розмірі 11 000 гривень (п.1.2), строком на 360 днів (п.1.3), шляхом переказу на її платіжну картку № НОМЕР_2 (п.2.1), зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,00 % від суми кредиту за кожен день користування (п.1.4.1).
Відповідач підписав договір 18.06.2023 року о 09:41:23 годині шляхом введення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором "С246" (п. 10).
З відповіді АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» на виконання ухвали від 22.01.2026 року, встановлено, що на ім`я ОСОБА_1 емітовано платіжну картку № НОМЕР_4 , на яку 18.06.2023 було зараховано 11 000 грн. 
Крім того на виконання ухвали АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» надав виписку за період з 18.06.2023 по 24.06.2023 по кредитній картці №5168757417139807, відповідно до якої 18.06.2023 на вказану картку було зараховано 11 000 гривень.
Згідно листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 26.04.2024 року вбачається, що було успішно перераховано кошти 18.06.2023 року о 09:43:06 на платіжну картку клієнта № НОМЕР_2 в сумі 11 000 грн.
Відповідно до детального розрахунку заборгованості за вказаним договором кредиту, здійсненого первісним кредитором ТОВ «Лінеура Україна», за період з 18.06.2023 по 24.04.2024 станом на 24.04.2024 загальна сума заборгованості відповідача становить 72378,53 грн., з яких 10999,99 грн. за основною сумою боргу, 61378,54 грн. за відсотками. 
Відповідно до положень ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
24.04.2024 між ТОВ «Лінеура України» та ТОВ «ФК «Укрглобал - Фінанс» було укладено договір факторингу №24/04/2024, відповідно до умов якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» відступило, а ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНАС» прийняло право грошової вимоги до позичальників і тому числі за договором №3753157 від 18.06.2023. 
Згідно п.3.1.1 договору права вимоги відступаються (передаються) в розмірі Заборгованостей, що зазначений у пункті 2.2 цього Договору на дату відступлення з правом подальшого нарахування (отримання) майбутніх процентів, штрафних санкцій, комісій та інших платежів, що передбачені Кредитними договорами.
Відповідно п.3.1.3 договору право вимоги переходить до Фактора з моменту підписання цього Договору після чого Фактор стає Кредитором по відношенню до Боржників стосовно їх Заборгованостей за Кредитними договорами. Разом з Правами вимоги Фактору переходять всі інші пов`язані з ними права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав та передбачені цим Договором.
Згідно п.4.1 договору факторингу сторони домовились, що ціна договору складає 2 185 366,65 грн.
По платіжній інструкції №783 від 24.04.2024 ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНАС» перерахувало ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» 2 185 366,65 грн., призначення платежу оплата згідно з Договором факторингу від 24 квітня 2024 року № 24/04/25.
Згідно з витягом з реєстру боржників до Договору факторингу від 24 квітня 2024 року №24/04/2024 ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНАС» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором від 18.06.2023 року №3753157 у загальному розмірі 72378,53 грн., з яких 10999,99 грн. за основною сумою боргу, 61378,54 грн. за відсотками. 
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.
Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).
Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).
Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.
Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.
Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Аналогічні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12-ц.
Відповідно до ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06.02.2014 року №352 "Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03.04.2009 року №231" до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі, права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі, шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.
Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Схожі за змістом обставини встановлені Київським апеляційним судом судом в постанові від 31 березня 2025 у справі 378/807/24.
Доводи представника відповідача, які зазначені у відзиві на позовну заяву, спростовуються матеріалами справи, окрім того будь-яких доказів щодо невідповідності наданого позивачем розрахунку заборгованості, представник відповідача суду не надав, як і не надав доказів щодо належного виконання умов договору. Спірний кредитний договір №3753157 від 18.06.2023 року, сторонами не оспорювався та у встановленому законом порядку недійсним не визнавався. Відповідачем не було подано до суду власного розрахунок заборгованості.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНАС» заборгованості за кредитним договором №3753157 від 18.06.2023 у розмірі 72378,53 грн., з яких 10999,99 грн. за основною сумою боргу, 61378,54 грн. за відсотками. 
Щодо правничої допомоги, то суд зазначає наступне.
В позовній заяві представник позивача просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. 
Представник відповідача у відзиві на позовну заяву зазначив, що в разі якщо суд дійде висновку про задоволення позовних вимог, просить зменшити розмір витрат на професійно правничу допомогу до 2000 грн.
Статтею 133 ЦПК України, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
За ч.ч.1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
При стягненні витрат на правничу допомогу слід враховувати, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч.2 ст.15 Цивільного процесуального кодексу України).
Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
Такий правовий висновок сформовано у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у справі №372/1010/16-ц.
В даному випадку, заявлений позивачем розмір витрат з надання професійної правничої допомоги в 10000 грн., підтверджується договором №02/08/2024 про надання юридичних послуг від 02.08.2024 р., свідоцтвом про право заняття адвокатською діяльністю серії ПТ №2412 від 23.10.2018 р., Актом приймання-передачі наданих послуг №109 до Договору №02/08/2024 про надання юридичних послуг від 02.08.2024 р., витягом з реєстру №1 до Акту приймання – передачі наданих послуг №109 до Договору №02/08/2024 про надання юридичних послуг від 02.08.2024 р., платіжною інструкцією кредитного переказу коштів №3186 від 25.09.2025 р.
Враховуючи співмірність складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з вимог розумності, справедливості та пропорційності, враховуючи, обсяг, якість та характер наданих послуг, виходячи з обсягу фактично наданих послуг з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, враховуючи виконані в акті прийому – передачі виконаних робіт, суд вважає можливим зменшити їх розмір та стягнути з відповідача витрати за надання правничої допомоги на користь позивача у розмірі 3000 грн., що є обґрунтованим і пропорційним до предмета спору, задоволеним вимогам та виконаної адвокатом роботи.
Таким чином, суд вважає, що до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає сума витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 3 000 грн.
Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином на користь позивача з відповідача слід стягнути оплачений судовий збір в розмірі 3028 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 131, 137, 141, 247, 259,263,264,265 ЦПК України, суд,-
ухвалив:
Позов – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрглобал - Фінанс» заборгованість за договором №3753157 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 18.06.2023 у сумі 72378,53 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрглобал - Фінанс» судові витрати в сумі 3 028 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрглобал - Фінанс» витрати на правничу допомогу у розмірі сумі 3000 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Запоріжжя. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Реквізити сторін:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал - Фінанс», місцезнаходження: 03124, м. Київ, бул. Вацлава Гавела, буд.4, ЄДРПОУ 41915308. 
Відповідач: ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса проживання ВПО: АДРЕСА_2 .

Суддя: