ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2026 р. 	Справа № 440/13645/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Жигилія С.П. , Макаренко Я.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Головного управління Національної поліції в Харківській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01.01.2026, головуючий суддя І інстанції: А.О. Чеснокова, м. Полтава, повний текст складено 01.01.26 по справі № 440/13645/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Національної поліції в Харківській області   
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області (далі – ГУ НП в Харківській області, відповідач), в якому просив суд: 
- визнати протиправною бездіяльність ГУНП в Харківській області щодо не звільнення позивача зі служби в поліції за пунктом 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» з 04.08.2025, на підставі поданого рапорту про звільнення зі служби за власним бажанням від 04.08.2025;
- визнати протиправним та скасувати наказ ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області від 11.08.2025 № 483 «Про призначення та проведення службового розслідування»;
- визнати протиправним та скасувати наказ ГУНП в Харківській області від 12.09.2025 № 1228 «Про застосування дисциплінарного стягнення до поліцейського ГУНП в Харківській області» у вигляді звільнення позивача зі служби в поліції;
- визнати протиправним та скасувати наказ ГУНП від 24.09.2025 № 555 о/с, яким було звільнено позивача за пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України, з посади дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Харківського РУП № 3 ГУНП в Харківській області, з 24.09.2025;
- зобов`язати ГУНП в Харківській області прийняти рішення про звільнення зі служби в поліції за пунктом 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) на підставі поданого рапорту про звільнення зі служби в поліції за власним бажанням від 04.08.2025.
В обґрунтування позову зазначив про протиправність наказів Головного управління Національної поліції в Харківській області від 11.08.2025 № 483 «Про призначення та проведення службового розслідування» (далі – Наказ № 483), від 12.09.2025 № 1228 «Про застосування дисциплінарного стягнення до поліцейського ГУНП в Харківській області» (далі – Наказ № 1228) у вигляді звільнення позивача зі служби в поліції та від 24.09.2025 № 555 о/с (далі – Наказ № 555 о/с), яким ОСОБА_1 було звільнено за пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі – Закон № 580-VIII) у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, як таких, що прийняті без своєчасного та належного розгляду рапорту позивача про звільнення зі служби за власним бажанням від 04.08.2025, що був поданий у зв`язку з необхідністю здійснювати догляд за батьком, який є особою з інвалідністю ІІ групи.
Стверджував, що позивачем усіма доступними способами повідомлено керівництво ГУНП в Харківській області про намір звільнитись за власним бажанням та отримати копії документів про прийняте рішення на поштову адресу, однак, відповіді за наслідками розгляду його рапорту не отримав, у зв`язку з чим вважав, що його звільнили відповідно до поданого рапорту.
Разом з цим, звернувшись із заявою від 11.08.2025 до ГУНП в Харківській області для отримання копії наказу про звільнення, ОСОБА_1 отримав лист, яким його було повідомлено про призначення та проведення службового розслідування за фактом самовільного залишення меж Харківської області та виїзду до Волинської області, а також невиходу на службу у період з 02.08.2025 по 11.08.2025.
Переконував, що 02.08.2025 (субота) ОСОБА_1 не залучався до виконання службових обов`язків, тому і не зобов`язаний був виходити на роботу 02.08.2025, що свідчить про необґрунтованість висновків дисциплінарної комісії про невихід на службу без поважних причин.
Враховуючи вищевикладене, позивач вважає, що замість реалізації його законного права на звільнення відповідач застосував до нього дисциплінарне стягнення, що є неправомірним, адже дисциплінарні заходи не можуть підміняти передбачену законом процедуру звільнення за власним бажанням із поважних причин, а відтак, приймаючи оскаржувані накази ГУНП в Харківській області діяло не у спосіб, визначений чинним законодавством та безпідставно застосувало до ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 01.01.2026 у справі №440/13645/25 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Харківській області (вул. Жон Мироносиць, б.13, м. Харків, 61002, код ЄДРПОУ 40108599) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 від 04.08.2025 про звільнення за власним бажанням зі служби в поліції за пунктом 7 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».
Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Харківській області розглянути рапорт ОСОБА_1 від 04.08.2025 про звільнення за власним бажанням зі служби в поліції за пунктом 7 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» та прийняти рішення по суті з урахуванням правових висновків, викладених у цьому судовому рішенні.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Харківській області (вул. Жон Мироносиць, б.13, м. Харків, 61002, код ЄДРПОУ 40108599) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 484 (чотириста вісімдесят чотири) гривень 48 (сорок вісім) копійок.
Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин у справі, просив суд апеляційної інстанції рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01.01.2026 у справі № 440/13645/25 в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати наказ ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області від 11.08.2025 № 483 «Про призначення та проведення службового розслідування».
Визнати протиправним та скасувати наказ ГУНП в Харківській області від 12.09.2025 № 1228 «Про застосування дисциплінарного стягнення до поліцейського ГУНП в Харківській області» у вигляді звільнення позивача зі служби в поліції.
Визнати протиправним та скасувати наказ ГУНП в Харківській області від 24.09.2025 № 555 о/с, яким було звільнено позивача за пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України, з посади дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Харківського РУП № 3 ГУНП в Харківській області, з 24.09.2025.
Зобов`язати ГУНП в Харківській області прийняти рішення про звільнення позивача зі служби в поліції за пунктом 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) на підставі поданого рапорту про звільнення зі служби в поліції за власним бажанням від 04.08.2025.
В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01.01.2026 залишити без змін. 
Вирішити питання про розподіл судових витрат відповідно до статті 139 КАС України, стягнувши з ГУНП в Харківській області понесені позивачем судові витрати у суді першої інстанції та витрати, пов`язані з поданням апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі позивач підтримав власну правову позицію, викладену у позовній заяві, щодо обставин не розгляду відповідачем рапорту про звільнення від 08.04.2025 та незгоди з процедурою проведення службового розслідування за фактом невиходу ОСОБА_1 на службу.
Крім того, посилаючись на приписи Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 № 114 (далі - Положення № 114), стверджував, що за умови погодження сторонами зазначеної у рапорті конкретної дати звільнення, з якої працівник поліції має бажання звільнитися зі служби, відповідач не повинен був очікувати закінчення тримісячного строку з моменту отримання рапорту, передбаченого пунктом 68 Положення № 114, та мав законні підстави видати відповідний наказ раніше. З огляду на зазначення позивачем у рапорті конкретної дати звільнення - 04.08.2025, вважав наявними підстави для звільнення саме з цієї дати; зауважив, не надання відповідачем взагалі жодної відповіді на рапорт позивача від 04.08.2025 не може вважатись правомірним.
Переконував, що службове розслідування щодо ОСОБА_1 було проведено з грубим порушенням процедури та принципу об`єктивності всупереч положенням Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України № 893 від 07.11.2018 (далі – Порядок № 893) та Дисциплінарного статуту Національної поліції України (далі – Дисциплінарний статут), оскільки під час службового розслідування відповідач повністю проігнорував поданий позивачем рапорт та зазначені у ньому поважні причини звільнення, який мав бути розглянутий у першу чергу.
Вважав необґрунтованими посилання відповідача на обставини залишення ОСОБА_1 меж Харківської області, оскільки жодного підтвердження цього факту в матеріалах справи немає, що на думку позивача свідчить про поверхневий характер розслідування та упереджене ставлення до нього, як до поліцейського щодо якого проводилося розслідування.
Стверджував, що використані ГУНП в Харківській області відомості про перетин позивачем державного кордону не доводять такого факту та не можуть братися судом до уваги при вирішенні справи, оскільки походження відповідної роздруківки є сумнівним, правові підстави для отримання та обробки таких даних відсутні, а її зміст не підтверджений жодним офіційним документом уповноваженого органу, що свідчить про недопустимість такого документа в якості доказу.
Крім того, зазначив, що відповідачем порушено строк проведення службового розслідування, а його продовження наказом Харківського РУП № 3 ГУНП в Харківській області від 25.08.2025 № 514 без поважності та реальної необхідності продовження такого строку суперечить Дисциплінарному статуту.
Вважав, що відповідач був зобов`язаний розглянути рапорт від 04.08.2025 по суті та прийняти рішення (звільнити або відмовити із зазначенням мотивів), однак ані наказу про звільнення за власним бажанням, ані мотивованої відмови на момент проведення службового розслідування позивачу не надав, що свідчить про помилковість висновку суду першої інстанції про те, що оцінка правомірності прийнятих у подальшому наказів про проведення службового розслідування, застосування дисциплінарного стягнення та звільнення є «передчасною», так як службове розслідування вже проведено. 
В іншій частині, зміст апеляційної скарги дублює зміст позовної заяви.
Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин у справі та порушення судом норм матеріального права, просив суд апеляційної інстанції рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01 січня 2026 року у справі № 440/13645/25 за позовом ОСОБА_1 в частині задоволених вимог – скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що визнаючи протиправною бездіяльність ГУНП в Харківській області щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 від 04.08.2025 про звільнення за власним бажанням зі служби в поліції, суд першої інстанції не врахував приписи пункту 68 Положення № 114, відповідно до якого, особи рядового та начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніше, як за три місяці до дня звільнення, при цьому, під домовленістю про звільнення у більш короткий строк, слід вважати зазначення у рапорті конкретної дати, з якої (до настання якої) працівник має бажання звільнитися зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення № 114 строку та згоду уповноваженого органу звільнити цього працівника у визначений ним термін.
Разом з цим, у спірних правовідносинах орган поліції, в якому проходив службу позивач, не надавав відповідного погодження на визначену позивачем дату та не видавав відповідний наказ про звільнення, а тому у ОСОБА_1 не було законних підстав вважати себе звільненим та не прибувати на службу 04.08.2025.
Зауважив, що «Переліком сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 № 413 (далі – Перелік № 413), необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка) віднесена до сімейних обставин та інших поважних причин, згідно з якими особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені із служби осіб рядового і начальницького складу, проте повинна підтверджуватися відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років. Натомість, надана ОСОБА_1 довідка лікарсько-консультативної комісії Департаменту охорони здоров`я Полтавської облдержадміністрації КНП Лохвицької міської лікарні № 416 від 26.09.2025 не є медичним висновком медико-соціальної експертної комісії, а носить виключно рекомендаційний характер, а тому не є відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії на підтвердження вказаної у рапорті позивача обставини.
Отже, враховуючи не зазначення позивачем у рапорті наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків, які встановлені Переліком № 413, вважав, що між заявником та ГУНП в Харківській області не досягнуто згоди на звільнення його за власним бажанням до закінчення, визначеного у пункті 68 Положення № 114 строку, а тому, таке рішення могло бути прийнято лише з 04.11.2025.
Переконував, що суд першої інстанції помилково трактує право поліцейського на звільнення, як безумовне, оскільки встановлений пунктом 68 Положення № 114 строк подання рапорту про звільнення за власним бажанням - не пізніше ніж за три місяці до дня звільнення, обумовлений необхідністю забезпечення безперервності виконання державних функцій, знайти заміну працівнику та здійснити передачу справ, що критично важливо в умовах воєнного стану.
Повідомив, що за відсутності поважних причин, позивач не мав права не виходити на службу, при цьому, службовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_1 перетнув Державний кордон України 03.08.2025 о 03:50 у пункті пропуску «Краківець» у напрямку «виїзд» на транспортному засобі з д.н.з. НОМЕР_2 , чим допустив порушення вимог пунктів 1, 2 частини першої статті 18, статті 64 Закону № 580-VIII, абзацу 3 пункту 2 Розділу VIII «Положення про розподіл службового часу для поліцейських ГУНП в Харківській області та організацію службової діяльності», затвердженого наказом ГУНП в Харківській області № 875 від 24.03.2025 (далі – Положення № 875) та пунктів 1, 8 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту.
Позивач, у надісланому до суду апеляційної інстанції відзиві на апеляційну скаргу, просив суд залишити апеляційну скаргу ГУНП в Харківській області без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01.01.2026 в частині задоволення позовних вимог - без змін.
В обґрунтування відзиву зазначив, що надана відповідачем до матеріалів справи квитанція про направлення засобами поштового зв`язку запрошення прибути 30.08.2025 до Харківського РУП № 3 ГУНП в Харківській області о 14 год. : 00 хв для надання пояснень, не підтверджує обставини отримання такого повідомлення позивачем та його обізнаності щодо проведення відносно нього службового розслідування.
Переконував, що оскільки відповідач не надав жодного доказу отримання позивачем зазначеного листа, його повернення, відмови від отримання або інших даних, які б свідчили про доведення інформації до відома позивача, у спірних правовідносинах має місце порушення порядку повідомлення позивача про службове розслідування, що є істотним порушенням, яке фактично позбавило ОСОБА_1 можливості реалізувати право на надання пояснень та захист своїх прав під час службового розслідування.
Крім того, зазначив, що дисциплінарною комісією не було належним чином досліджено відомості, які характеризують позивача, не враховано відсутність дисциплінарних стягнень, не витребувано матеріали, зокрема з ХНУВС, не надано оцінки наявному рапорту, а висновок про «особисту недисциплінованість» та «низький рівень правової свідомості» має оціночний характер та не підтверджений належними і допустимими доказами.
Стверджував, що чинне законодавство, зокрема Закон № 580-VIII, не містить заборони на подання поліцейським рапорту про звільнення за власним бажанням із зазначенням бажаної дати звільнення у межах до трьох місяців, у тому числі за умов дії воєнного стану, а тому запровадження воєнного стану не може слугувати правовою підставою для не розгляду рапорту позивача від 04.08.2025.
Наполягав, що навіть за умови проведення службового розслідування, відповідач був зобов`язаний процесуально завершити розгляд рапорту шляхом прийняття відповідного рішення — задоволення або мотивованої відмови, а встановлення факту дисциплінарного проступку могло бути враховане, як підстава для відмови або визначення іншої дати звільнення, однак не звільняло відповідача від обов`язку належно розглянути поданий ОСОБА_1 рапорт.
В іншій частині зміст відзиву на апеляційну скаргу є аналогічним змісту позовної заяви та апеляційної скарги ОСОБА_1 .
Відповідач у надісланому до суду відзиві на апеляційну скаргу позивача заперечував проти задоволення її вимог та просив суд апеляційної інстанції рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01.01.2026 по справі № 440/13645/25 залишити без змін.
В обґрунтування відзиву зазначив, що подання рапорту не звільняє поліцейського від обов`язку дотримуватися дисципліни до моменту видання наказу про звільнення, водночас, самовільне залишення служби (невихід на роботу) є грубим проступком, а наявність рапорту не є виправданням для припинення виконання обов`язків без наказу керівника.
Стверджував, що ані Закон № 580-VIII, ані Дисциплінарний статут не містять норми, яка б забороняла призначення службового розслідування за наявності нерозглянутого рапорту про звільнення, з огляду на те, що дисциплінарне провадження та процедура звільнення за власним бажанням - це два паралельні процеси, при цьому, обов`язок поліцейського дотримуватися службової дисципліни триває до закінчення його перебування в штаті органу.
Вважав безпідставними твердження ОСОБА_1 про недопустимість наданих доказів перетину кордону, оскільки для отримання документів або копій в органах та підрозділах поліції у дисциплінарної комісії відсутній обов`язок на реєстрацію відповідного запиту, а тому використання електронних баз даних та внутрішніх робочих документів (роздруківок) є належним способом фіксації інформації. Натомість, ОСОБА_1 не спростовує факт свого виїзду, а лише заперечує проти технічної процедури отримання таких відомостей, яка була дотримана відповідачем при проведенні службового розслідування.
Наполягав, що продовження строку розслідування наказом від 25.08.2025 № 514 відбулося законно в межах встановленого частиною 3 статті 26 Дисциплінарного Статуту 30-денного терміну через необхідність аналізу показань 23 осіб та звірки даних з інформаційних систем, і це не призвело до упередженості висновків дисциплінарної комісії.
На підставі викладеного вважав, що службове розслідування проведено об`єктивно, повно та без процедурних порушень, які б могли вплинути на законність рішення відповідача.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції та доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, а позивача - частковому задоволенню, з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , перебуваючи на службі в ГУНП в Харківській області, 04 серпня 2025 року подав рапорт на ім`я начальника ГУНП в Харківській області про звільнення відповідно до підпункту 7 пункту 1 статті 77 Закону №580-VIII за власним бажанням з посади дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Харківського РУП № 3 ГУНП в Харківській області 04 серпня 2025 року, у день подання заяви, у зв`язку з неможливістю подальшого проходження служби через наявність поважних причин, а саме доглядом за батьком, який є особою з інвалідністю ІІ групи.
До рапорту долучено: копію свідоцтва про народження № НОМЕР_3 , копію пенсійного посвідчення ОСОБА_2 (батька), витяг з реєстру територіальної громади ОСОБА_1 , витяг з реєстру територіальної громади ОСОБА_2 .
Відповідний рапорт був направлений позивачем засобами поштового зв`язку.
Позивач вважаючи, що його рапорт було задоволено та звільнено зі служби, звернувся з заявою від 11.08.2025 до ГУНП в Харківській області для отримання копії наказу про звільнення.
11 серпня 2025 року позивачем було направлено заяву до ГУНП в Харківській області про надання належним чином завіреної копії наказу про звільнення з Національної поліції України та займаної посади на підставі заяви від 04.08.2025.
Листом УЗК ГУНП в Харківській області від 16.08.2025 № 162031-2025 позивачу повідомлено, що рапорт від 04.08.2025 щодо звільнення зі служби в поліції за власним бажанням, 04.08.2025 було розглянуто керівництвом Головного управління Національної поліції в Харківській області відповідно до норм законодавства. У відповіді на поданий рапорт, УЗК ГУНП в Харківській області, посилаючись на пункт 68 Положення № 114, зазначило про необхідність попередження особами рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби, прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніше, як за три місяці до звільнення.
Крім того, позивачу було повідомлено, що не зважаючи на поданий рапорт на звільнення, Наказом № 483 призначено та проводиться службове розслідування за фактом самовільного залишення ОСОБА_1 меж Харківської області та виїзду до Волинської області, а також невиходу на службу у період з 02.08.2025 по 11.08.2025.
Не погодившись з неприйняттям відповідачем рішення про звільнення позивача зі служби в поліції на підставі поданого рапорту про звільнення зі служби за власним бажанням від 04.08.2025 за пунктом 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» з 04.08.2025, позивач звернувся до суду з позовом про визнання такої бездіяльності протиправною, також просив суд визнати протиправними та скасувати наказ ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області від 11.08.2025 № 483 «Про призначення та проведення службового розслідування», наказ ГУНП в Харківській області від 12.09.2025 № 1228 «Про застосування дисциплінарного стягнення до поліцейського ГУНП в Харківській області» у вигляді звільнення позивача зі служби в поліції, наказ ГУНП від 24.09.2025 № 555 о/с, яким було звільнено позивача за пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України, з посади дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Харківського РУП № 3 ГУНП в Харківській області, з 24.09.2025.
Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності ГУНП в Харківській області щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 від 04.08.2025 про звільнення за власним бажанням зі служби в поліції за пунктом 7 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості, оскільки рапорт позивача від 04.08.2025 про звільнення зі служби в поліції за власним бажанням не був розглянутий відповідачем по суті та, як наслідок, за результатами розгляду зазначеного рапорту не було прийнято жодного рішення, яке мало б юридичні наслідки для позивача (не прийнято рішення ані про його задоволення із виданням відповідного наказу про звільнення, ані про відмову у звільненні із наведенням мотивів такої відмови).
Обираючи належний спосіб захисту порушених прав позивача, суд першої інстанції вважав за необхідне зобов`язати ГУНП в Харківській області розглянути рапорт ОСОБА_1 від 04.08.2025 про звільнення за власним бажанням зі служби в поліції за пунктом 7 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII та прийняти рішення по суті з урахуванням правових висновків, викладених у судовому рішенні.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправними та скасування Наказів № 483, № 1228 та № 555 о/с, суд першої інстанції дійшов висновку про їх передчасність, оскільки правомірність або неправомірність подальших управлінських рішень відповідача, пов`язаних із проведенням службового розслідування та застосуванням дисциплінарного стягнення, не може бути належним чином оцінена судом до моменту виконання відповідачем обов`язку з розгляду рапорту позивача та прийняття відповідного рішення по суті.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів зазначає таке.
Так, спірні правовідносини у цій справі склались внаслідок не розгляду відповідачем рапорту позивача від 04.08.2025 про звільнення зі служби за власним бажанням за пунктом 7 частини 1 статті 77 Закону № 580-VIII, ініціювання службового розслідування відносно позивача за фактом невиходу на службу без поважних причин та звільнення ОСОБА_1 з посади дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Харківського РУП № 3 ГУНП в Харківській області з 24.09.2025 за пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону № 580-VIII у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді зі служби.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом № 580-VIII.
Положеннями статті 3 Закону № 580-VIII встановлено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.
Частиною 1 статті 8 Закону № 580-VIII передбачено, що поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 1 статті 17 Закону № 580-VIII, «поліцейським» є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.
За змістом пункту 7 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється за власним бажанням.
Частинами другою і третьою статті 77 Закону № 580-VIII встановлено, що днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби.
Приписами Положення № 114, передбачено, що це Положення визначає порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки.
За змістом пункту 8 Положення № 114 дострокове звільнення зі служби осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які не досягли граничного віку перебування на службі в органах внутрішніх справ, провадиться, зокрема: за власним бажанням - при наявності причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків; через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджується Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 10 Положення № 114, особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов`язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов`язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.
Згідно з підпунктом "ж" пункту 63 Положення № 114 особи рядового і молодшого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків.
Особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою (пункт 68 Положення №114).
Положення № 114 є актом спеціального законодавства, що визначає порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, наразі є чинним і встановлює, що особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постанові від 11.08.2021 у справі № 826/7075/16, до правовідносин щодо звільнення поліцейських зі служби за власним бажанням підлягає застосуванню пункт 68 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, який встановлює обов`язок працівника попередити керівництво про звільнення за три місяці до звільнення.
При цьому Верховний Суд дійшов висновку про можливість звільнення працівника поліції (за власним бажанням) у більш стислі строки, аніж через три місяці від дати попередження (подання рапорту). Однак, для цього має бути обопільна згода/намір двох сторін – того, хто звертається з таким рапортом, і того/тих, хто ухвалює рішення про звільнення.
Як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_1 04.08.2025 о 13 год 58 хвилин (відповідно до відомостей, зазначених на квитанції АТ «Укрпошта») за допомогою засобів поштового зв`язку, з міста Вінниця подав на ім`я начальника ГУНП в Харківській області рапорт, у якому, пославшись на неможливість подальшого проходження служби через наявність поважних причин, а саме доглядом за батьком, який є особою з інвалідністю ІІ групи, просив відповідно до підпункту 7 пункту 1 статті 77 Закону № 580-VIII звільнити його за власним бажанням з посади дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Харківського РУП № 3 ГУНП в Харківській області, у день подання заяви.
Так, відповідно до приписів Переліку № 413, особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини, зокрема: необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним витягом з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи або медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років.
Тобто, для підтвердження поважності причин звільнення зі служби, зокрема через такі сімейні обставини як необхідність постійного стороннього догляду за хворими батьками своїми чи дружини (чоловіка), особи рядового і начальницького складу органів поліції мають це підтвердити шляхом надання разом з рапортом про звільнення витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи або медичного висновку медико-соціальної експертної комісії.
Колегією суддів встановлено та не заперечується учасниками справи, що разом з рапортом про звільнення від 04.08.2025, позивач надав відповідачу копію свідоцтва про народження № НОМЕР_3 , копію пенсійного посвідчення ОСОБА_2 (батька), витяг з реєстру територіальної громади ОСОБА_1 та витяг з реєстру територіальної громади ОСОБА_2 , серед яких відсутній був витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування ОСОБА_2 (батька) або медичний висновок медико-соціальної експертної комісії.
А відтак, позивачем не було доведено наявність поважних причин для звільнення за власним бажанням з 04.08.2025 у день подання заяви відповідно до підпункту 7 пункту 1 статті 77 Закону № 580-VIII, що має наслідком застосування до такого рапорту пункту 68 Положення № 114.
З матеріалів справи встановлено, що начальником ГУНП в Харківській області, на рапорті ОСОБА_1 від 04.08.2025 зроблена резолюція з наступним змістом «УКЗ Розглянути у відповідності до пункту 68 Положення про проходження служби особами ряд. і нач. складу ОВС».
Головним управлінням Національної поліції в Харківській області на адресу заявника був направлений лист від 16.08.2025 № 162031-2025, яким повідомлено, що керівництвом ГУНП в Харківській області розглянуто рапорт відповідно до пункту 68 Положення № 114. 
З посиланням на пункт 1 розділу IV наказу ГУНП B Харківській області від 07.03.2024 № 620 вказано про обов`язковість повідомлення поліцейським свого безпосереднього керівника про свою відсутність на службі у письмовій формі (час, з якого буде відсутній; підстави відсутності) засобами електронного чи поштового зв`язку.
Доведено до відома позивача, що наказом Харківського РУП № З ГУНП в Харківській області від 11.08.2025 № 483 призначено та проводиться службове розслідування за фактом самовільного залишення ОСОБА_1 меж Харківської області та виїзду до Волинської області, а також невиходу на службу у період з 02.08.2025 по 11.08.2025. 
Проінформовано, що за результатами службового розслідування буде прийнято рішення щодо подальшого проходження ОСОБА_1 служби в поліції.
З огляду на вищевикладене, позивачу було фактично відмовлено у задоволенні його рапорту від 04.08.2025 з одночасним повідомленням його про те, що рішення щодо подальшого проходження ОСОБА_1 служби в поліції буде прийнято за результатами службового розслідування.
Як вбачається з матеріалів, за наслідками проведення службового розслідування наказом ГУНП в Харківській області від 12.09.2025 № 1228 «Про застосування дисциплінарного стягнення до поліцейського ГУНП в Харківській області» позивача звільнено зі служби в поліції, а наказом ГУНП від 24.09.2025 № 555 о/с позивача звільнено за пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України, з посади дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Харківського РУП № 3 ГУНП в Харківській області, з 24.09.2025.
А відтак, за встановлених у цій справі обставин у колегії суддів відсутні підстави для визнання протиправною бездіяльності ГУНП в Харківській області щодо не звільнення позивача зі служби в поліції за пунктом 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» з 04.08.2025, на підставі поданого рапорту про звільнення зі служби за власним бажанням від 04.08.2025 та зобов`язання ГУНП в Харківській області прийняти рішення про звільнення зі служби в поліції за пунктом 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) на підставі поданого рапорту про звільнення зі служби в поліції за власним бажанням від 04.08.2025.
Вищенаведене залишилося поза увагою суду першої інстанції, який внаслідок неповного з`ясування обставин у справі дійшов помилкового висновку про не здійснення відповідачем розгляду рапорту позивача від 04.08.2025 та задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 у вищевказаній частині.
При цьому, судом першої інстанції не враховано приписи пункту 68 Положення № 114, відповідно до яких подання рапорту про звільнення за власним бажанням має відбуватися не пізніше ніж за три місяці до дня звільнення, оскільки орган поліції повинен забезпечити безперервність виконання державних функцій, знайти заміну працівнику та здійснити передачу справ, що критично важливо в умовах воєнного стану.
За таких обставин, висновки суду першої інстанції про передчасність позовних вимог в частині визнання протиправними та скасування Наказів № 483, № 1228 та № 555 о/с через невиконання відповідачем обов`язку з розгляду рапорту позивача та прийняття відповідного рішення по суті є також помилковими.
Відповідно до пунктів 1 та 2 частини 1 статті 18 Закону № 580-VIII поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.
Згідно з частиною 1 статті 64 Закону № 580-VIII особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: "Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки".
Правила етичної поведінки поліцейських, які є узагальненим зібранням професійно-етичних вимог щодо правил поведінки поліцейських та спрямовані на забезпечення служіння поліції суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку на засадах етики та загальнолюдських цінностей, затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ від 09.11.2016 за № 1179 (далі - Правила № 1179).
Зі змісту пункту 1 розділу І Правил № 1179 випливає, що ці Правила поширюються на всіх поліцейських, які проходять службу в Національній поліції України (далі - поліція). Дотримання вимог цих Правил є обов`язком для кожного поліцейського незалежно від займаної посади, спеціального звання та місцеперебування. 
На виконання приписів абзаців 1, 2 та 7 пункту 1 розділу ІІ Правил № 1179 під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен: 
- неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;
- професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами;
Слід зазначити, що відповідно до пункту 24 частини 1 статті 23 Закону № 580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань бере участь відповідно до повноважень у забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного або надзвичайного стану, зони надзвичайної екологічної ситуації у разі їх введення на всій території України або в окремій місцевості.
У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України “Про правовий режим воєнного стану” Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/202 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Надалі, Указом Президента України “Про продовження строку дії воєнного стану в Україні” від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженого Законом України від 15 березня 2022 року №2119-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, Указом Президента України “Про продовження строку дії воєнного стану в Україні” від 18 квітня 2022 року № 259, затвердженого Верховною Радою України, передбачено продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, тобто до 25 травня 2022 року, а Указом Президента України “Про продовження строку дії воєнного стану в Україні” від 17 травня 2022 року № 341, затвердженого Верховною Радою України, передбачено продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб, тобто до 23 серпня 2022 року.
Згідно із частиною 2 статті 24 Закону № 580-VIII у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.
З наведеного слідує, що під час воєнного стану на поліцейського покладено додаткові повноваження та обов`язки, дотримання та виконання яких мають здійснюватися працівниками поліції сумлінно.
Нормами частин 1 та 2 статті 19 Закону № 580-VIII встановлено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень регламентовано Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.
Дисциплінарним статутом визначається сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.
За визначенням, наведеним у частині 1 статті 1 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна це дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.
Згідно з пунктами 1, 6 та 11 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського: бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень.
На виконання вимог статті 11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.
Статтею 12 Дисциплінарного статуту передбачено, що дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
За правилами частини 3 статті 13 Дисциплінарного статуту, до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну службову відповідність; пониження у спеціальному званні на один ступінь; звільнення з посади; звільнення із служби в поліції.
Приписами частин 2-4 статті 14 Дисциплінарного статуту визначено, що з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків проводиться службове розслідування.
Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.
Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
Аналогічні правові норми викладені у Порядку № 893, відповідно до пункту 1 розділу ІІ якого службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення. Підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
Відповідно до пункту 1 Розділу V Порядку № 893 проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків.
Службове розслідування має встановити, зокрема, наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування (абзац другий пункту 4 Розділу V Порядку №893).
Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку проводиться службове розслідування, підставою для призначення якого, є, зокрема, рапорт поліцейського про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку та доповідна записка посадової особи поліції, складена за наслідками перевірки даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку в діях поліцейських, за результатами проведення якого у разі встановлення вини поліцейського видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення.
Колегія суддів зауважує, що суд не може надавати оцінку наявності підстав для призначення службового розслідування, а лише може проконтролювати, чи не є викладені у ньому висновки суб`єкта владних повноважень щодо обставин у справі довільними та нераціональними, не підтвердженими доказами або ж помилковими щодо фактів.
Наведене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 04.02.2020 у справі №П/9901/871/18.
Враховуючи вищевикладене та встановлені колегією суддів обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рапорт начальника Харківського РУП № 3 ГУНП в Харківській області від 06.08.2025, складений на ім`я начальника ГУНП в Харківській області Токаря П. Т., за фактом відсутності за місцем служби у період з 02.08.2025 по 05.08.2025 старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 та не виконання ним функціональних обов`язків, є належною та достатньою підставою для призначення службового розслідування шляхом видання Наказу № 483.
При цьому, з огляду на те, що ініціювання проведення службового розслідування віднесено до виключної компетенції відповідача, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про визнання протиправним та скасування наказу ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області від 11.08.2025 № 483 «Про призначення та проведення службового розслідування».
Як вбачається зі змісту спірних наказів № 1228 та № 555 о/с, нормативною підставою притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби відповідачем зазначено порушення ОСОБА_1 вимог пунктів 1, 2 частини першої статті 18, статті 64 Закону № 580-VIII, абзацу 3 пункту 2 Розділу VIII Положення № 875 та пунктів 1, 8 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту.
Фактичною ж підставою слугувала відсутність позивача на робочому місці без поважних причин у робочі дні 04.08.2025 з 09:00 год до 13:00 год та з 14:00 год до 18:00 год, 05.08.2025 з 09:00 год до 13:00 год та з 14:00 год до 18:00 год, тобто, недотримання ОСОБА_1 правил внутрішнього розпорядку.
На переконання колегії суддів, для встановлення допущення працівником недотримання правил внутрішнього розпорядку необхідним є належне фіксування самого факту відсутності працівника на роботі та з`ясування поважності причини такої відсутності. Основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які повністю виключають вину працівника.
Відсутність працівника на роботі має бути зафіксовано актом про відсутність працівника на роботі. Законодавство не встановлює вимог до форми акта, тому він подається у довільній письмовій формі та підписується не менш ніж двома працівниками (наприклад, бухгалтером та директором). В акті має бути зафіксовано факт відсутності працівника на роботі протягом робочого дня. Акт про відсутність працівника на роботі оформлюється безпосередньо в день нез`явлення працівника на роботі. У таких документах обов`язково зазначаються не тільки дата, а й певний час відсутності працівника.
Після фіксації факту відсутності працівника на роботі потрібно з`ясувати, чим така відсутність була викликана.
Для з`ясування причини відсутності працівника на роботі роботодавець на свій розсуд може: 1) зателефонувати працівнику або членам його родини; 2) написати працівнику в доступні месенджери; 3) надіслати листа на особисту електронну скриньку; 4) відвідати працівника за місцем реєстрації або місцем фактичного проживання; 5) надіслати лист з повідомленням про вручення з пропозицією надати пояснення щодо своєї відсутності.
Законодавство не містить вичерпного переліку поважних причин відсутності на роботі, тому в кожному випадку оцінка поважності причини відсутності на роботі дається, виходячи з конкретних обставин. Вочевидь, поважними причинами мають бути об`єктивні обставини, які безумовно перешкоджали працівнику з`явитися на роботу і не могли бути ним усунуті.
Зазначені висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28.04.2022 у справі №761/48981/19, від 14.06.2023 у справі №727/3770/21.
Отже, факт відсутності на робочому місці має бути належним чином задокументований безпосередньо за кожним фактом вчинення працівником правил внутрішнього розпорядку.
Так, на підтвердження обставин відсутності на робочому місці, в Харківському РУП № 3 ГУНП в Харківській області з 09:00 год 04.08.2025 до 09:00 год 05.08.2025 та з 09:00 год 05.08.2025 до 09:00 год 06.08.2025 дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , відповідачем складено акти про фіксування факту відсутності на робочому місці ОСОБА_1 від 05.08.2025 та від 06.08.2025, які затверджені начальником ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області.
Під час проведення службового розслідування, з метою встановлення факту перебування старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 на лікарняному в період з 21.07.2025 по 11.08.2025 відповідачем надіслано запит до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 14.08.2025 № 159518-2025 (332197) та отримано відповідь (за вх. № 63528-2025 від 25.08.2025), що станом на 22.08.2025 за даними Пенсіонного фонду України по застрахованій особі ОСОБА_1 наявні листки непрацездатності за період 21.07.2025 по 01.08.2025, які перебувають у статусі «Готово до сплати».
Зазначені листки непрацездатності з 21.07.2025 по 25.07.2025 та з 26.07.2025 по 30.07.2025, видано КНП "Центр первинної медико-санітарної допомоги Богодухівської міської ради Харківської області", а листок непрацездатності за період з 31.07.2025 по 01.08.2025 видано КНП «Центр первинної медико санітарної допомоги» м. Вінниця, що додатково підтверджує виїзд позивача за межі Харківської області.
Опитаний під час службового розслідування т.в.о. начальника сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Харківського РУП № 3 ГУНП в Харківській області капітан поліції ОСОБА_3 пояснив, що старший лейтенант поліції ОСОБА_1 02.06.2025 прибув до Харківського РУП № 3 ГУНП в Харківській області з Харківського національного університету внутрішніх справ для проходження служби на посаді дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області.
21.07.2025 капітану поліції ОСОБА_3 стало відомо, що старший лейтенант поліції ОСОБА_1 відкрив лікарняний лист та перебував на період непрацездатності за адресою: АДРЕСА_2 .
05.08.2025 ОСОБА_3 повідомили, що старший лейтенант поліції ОСОБА_1 сповістив сектор кадрового забезпечення ХРУП № 3 про небажання в подальшому проходити службу в Національній поліції України, а також про те, що він перебуває у Волинський області та не має відкритого листа непрацездатності. Свій попередній лікарняний поліцейський закрив 01.08.2025 та про це нікого не повідомив. У період з 02.08.2025 та по 11.08.2025 капітан поліції ОСОБА_3 старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 не бачив, на нарадах останній не був присутнім, робочі завдання поліцейський не отримував та не виконував.
Крім того, 14.08.2025 дисциплінарною комісією направлено запит за № 87359-2025 (332229) до сектору інформаційної підтримки, з метою отримання доступу до перегляду відеозаписів з камер спостереження для встановлення факту перебування чи відсутності на службі старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 у період часу з 02.08.2025 по 11.08.2025.
За результатом перегляду записів з камер відеоспостереження, головою дисциплінарної комісії складено довідку від 23.08.2025 № 94474-2025 (358467), у якій зазначено, що у період з 02.08.2025 по 11.08.2025 старший лейтенант поліції ОСОБА_1 до Харківського РУП № 3 ГУНП в Харківській області не прибував.
Виходячи із вищевикладеного, дисциплінарною комісією встановлено безпідставну відсутність на службі старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 04.08.2025 у період з 09:00 по 13:00 та з 14:00 по 18:00, а також 05.08.2025 з 09:00 по 13:00 та з 14:00 по 18:00.
Колегія суддів враховує, що позивач взагалі не заперечує свою відсутність на службі у період часу з 02.08.2025 по 11.08.2025 та пов`язує неможливість свого виходу на службу 04.08.2025 з тим, що цього ж дня (04.08.2025) він подав рапорт на ім`я начальника ГУНП в Харківській області про звільнення відповідно до підпункту 7 пункту 1 статті 77 Закону № 580-VIII за власним бажанням з посади дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Харківського РУП № 3 ГУНП в Харківській області, у день подання заяви, у зв`язку з неможливістю подальшого проходження служби через наявність поважних причин, а саме доглядом за батьком, який є особою з інвалідністю ІІ групи.
Водночас, рапорт був поданий позивачем у робочий день 04.08.2025 о 13 год 58 хвилин з іншого міста (м. Вінниця), не зважаючи на те, що у цей день, ОСОБА_1 повинен був перебувати у м. Харків за місцем несення служби.
Доказів на підтвердження відсутності у позивача обов`язку бути присутнім за місцем несення служби у м. Харкові, а також правомірності його перебування у м. Вінниця у робочий час, матеріали справи не містять.
При цьому, з огляду на строки доставлення поштової кореспонденції в межах України, колегія суддів не вбачає об`єктивної можливості у керівництва ГУНП в Харківській області розглянути рапорт позивача від 04.08.2025 у день його подання до поштового відділення у м. Вінниця, а відтак, у позивача не могло бути обґрунтованих підстав вважати, що вказаний рапорт буде розглянутий 04.08.2025 та його буде звільнено цією ж датою зі служби в поліції, що дозволило б йому не бути присутнім на службі у цей день.
Матеріалами справи підтверджено, що станом на 04.08.2025 між позивачем та ГУНП в Харківській області не було досягнуто згоди на звільнення за власним бажанням до закінчення визначеного у пункті 68 Положення № 114 строку, а тому, з огляду на дату подання рапорту на звільнення за власним бажанням (04.08.2025), відсутність згоди керівника на звільнення позивача з 04.08.2025 та приписи пункту 68 Положення № 114, відповідач мав три місяці на розгляд такого рапорту, тобто до 04.11.2025, що відповідно унеможливлює визнання такої обставини поважною причиною для невиходу позивача на службу 04.08.2025.
Слід зазначити, що згідно з пунктами 2, 4 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського, зокрема, знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих повноважень.
Отже, на переконання колегії суддів, подання рапорту не звільняє поліцейського від обов`язку дотримуватися дисципліни до моменту видання наказу про звільнення.
Крім того, як встановлено судом апеляційної інстанції вище, разом з рапортом від 04.08.2025 позивачем не було подано обов`язкових документів, що підтверджують необхідність здійснення постійного догляду за хворим батьком.
Лише до позовної заяви ОСОБА_1 долучив довідку лікарсько консультативної комісії Департаменту охорони здоров`я Полтавської облдержадміністрації КНП Лохвицькой міської лікарні № 416 від 26.09.2025, відповідно до якої, ОСОБА_2 потребує подальшого амбулаторного лікування та нагляду хірурга. Діагноз: Гострий колькульозний холицистит ЖКХ. Станом після оперативного лікування (09.09.2025).
Проте, і вказана довідка, не є ані витягом з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, ані медичним висновком медико-соціальної експертної комісії про необхідність постійного стороннього догляду за хворим батьком позивача та має рекомендаційний характер; до того ж не могла бути врахована відповідачем в якості доказу поважності причин звільнення зі служби в поліції у скорочені строки станом на 04.08.2025 з огляду на її складення 09.09.2025 та відсутність такого документу у розпорядженні відповідача.
Враховуючи вищевикладене, посилання позивача на неможливість подальшого проходження служби в поліції з підстав, зазначених у рапорті від 04.08.2025, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи та фактично спрямовані на ухилення від виконання своїх професійних обов`язків у непередбачений законом спосіб.
Щодо обґрунтованості тверджень позивача про недотримання відповідачем процедури проведення службового розслідування в частині не надання йому можливості надати письмові пояснення, що порушило його право на захист, колегією суддів встановлено наступне.
Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 18 Дисциплінарного статуту поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються.
Згідно з пунктом 2 розділу IV Порядку № 893 поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, під час його проведення має право: надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються.
Зі змісту наведених норм права слідує, що законодавець наділив поліцейського правом "бути почутим" у ході службового розслідування, що кореспондує приписам пункту 9 частини 2 статті 2 КАС України.
Так, листом ГУНП в Харківській області від 16.08.2025 № 162031-2025 позивача повідомлено про те, що Наказом № 483 призначено та проводиться службове розслідування за фактом самовільного залишення ОСОБА_1 меж Харківської області та виїзду до Волинської області, а також невиходу на службу у період з 02.08.2025 по 11.08.2025.
Обставини отримання вказаного листа позивачем не заперечуються, тобто ОСОБА_1 був обізнаний про обставини проведення відносно нього службового розслідування, проте, жодним чином не відреагував на вказане, що свідчить про пасивну поведінку позивача та не бажання повідомити свою позицію керівництву.
Крім того, наявним у матеріалах справи листом ГУНП в Харківській області від 25.08.2025 № 176473-2025 підтверджено, що позивач запрошувався до Харківського РУП № 3 ГУНП в Харківській області 30.08.2025 з 09:00 год до 14:00 год для надання відповідних пояснень, листів непрацездатності та підтверджуючих документів перебування ОСОБА_1 на службі, у зв`язку з проведенням службового розслідування за фактом безпідставної відсутності на службі.
Зазначений лист, було направлено позивачу засобами поштового зв`язку з присвоєнням трек номеру «6120207037831», який відповідно до відомостей з офіційного сайту Укрпошти відмічено як отриманий.
Проте, ОСОБА_1 до Харківського РУП № 3 ГУНП в Харківській області ані 30.08.2025, ані у інший день не прибув, пояснень або будь якої медичної чи іншої документації у будь-який спосіб не надав, у телефонному режимі ні з ким не контактував.
Доказів зворотного позивачем до суду не надано.
Таким чином, доводи апелянта про існування перешкод для надання ним пояснень не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.
При цьому, ознак порушення прав та інтересів позивача у процедурі службового розслідування матеріали справи не містять, враховуючи те, що ОСОБА_1 був обізнаний із фактом проведення службового розслідування відносно нього, однак, правом на надання письмових пояснень не скористався, що ним не заперечується.
У відповідності до статті 68 Закону № 580-VIII особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту:
"Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки".
Позивач склав Присягу на вірність Українському народові, згідно з якої присягав вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки, та відповідно до специфіки діяльності якого, відповідно до Положення № 987 входить, зокрема, участь в обороні України, виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану під час дії воєнного стану.
Порушення Присяги слід розуміти, як скоєння поліцейським проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету органів поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.
Тобто порушення Присяги - це несумлінне, недобросовісне виконання обов`язків поліцейським. Про несумлінність дій (бездіяльності) поліцейського свідчить невиконання обов`язків умисно або внаслідок недбалого ставлення до них.
Невиконання чи неналежне виконання поліцейським службової дисципліни є дисциплінарним проступком, вчинення якого є підставою для дисциплінарної відповідальності.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 05.03.2020 у справі № 815/4478/16.
Верховним Судом у постанові від 02.10.2018 у справі № 815/4463/17 сформована правова позиція щодо того, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення Присяги. Під порушення Присяги працівника поліції слід розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.
У контексті викладеного колегія суддів зазначає, що позивачем за наведених обставин вчинені дії, які не сумісні з вимогами, що пред`являються до професійних та моральних якостей поліцейського, підривають довіру до нього, як до носія влади, що безсумнівно, принижує високе звання поліцейського, яке мав позивач, викликає сумнів у високих моральних якостях і самосвідомості його як поліцейського.
Суд апеляційної інстанції вказує, що з точки зору стороннього розсудливого спостерігача наведені обставини можуть свідчити про недодержання вимоги щодо необхідності з гідністю і честю поводитися в службовий та позаслужбовий час і бути прикладом у дотриманні громадського порядку.
Тобто, позивач, як працівник правоохоронного органу та представник влади, порушуючи надану Присягу на вірність Українському народові, всупереч вимог нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, допустив вчинення дисциплінарного проступку, що виразилось у самоусуненні від виконання обов`язків за посадою та обов`язків поліцейського шляхом безпідставної відсутності на службі без поважних причин у робочі дні 04.08.2025 з 09:00 по 13:00 та з 14:00 по 18:00 та 05.08.2025 з 09:00 по 13:00 та з 14:00 по 18:00, про що і зазначено у висновку службового розслідування.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає доведеним порушення позивачем службової дисципліни, недотримання вимог пунктів 1, 8 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII, в частині бути вірним Присязі поліцейського, та не дотримання правил внутрішнього розпорядку, наказу ГУНП в Харківській області від 24.03.2025 № 875 і, як наслідок, пунктів 1, 2 частини першої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», що свідчить про скоєння ОСОБА_1 дисциплінарного проступку.
Щодо правомірності застосування до позивача такого виду дисциплінарного стягнення, як звільнення зі служби, колегія суддів враховує наступне.
На виконання вимог пункту 1 частини першої статті 22 Закону № 580-VII керівник поліції приймає на службу та звільняє зі служби, призначає та звільняє з посад поліцейських відповідно до положень цього Закону.
Відповідно до частини восьмої статті 19 Дисциплінарного статуту під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.
За результатами проведеного службового розслідування, відповідач дійшов висновку, що за вчинення дисциплінарного проступку позивача слід застосувати дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.
Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність встановленим частиною другою статті 2 КАС України критеріям, не втручається у вільний розсуд суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за такими критеріями.
При цьому, колегією суддів взято до уваги правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 10.09.2020 у справі № 360/4790/19, відповідно до якого питання обрання виду стягнення за дисциплінарний проступок перебуває у площині дискреційних повноважень суб`єкта його накладення, але при цьому необхідно враховувати певні обставини. Суд здійснює правову оцінку рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень за критеріями частини другої статті 2 КАС України, які є межею для дискреційних повноважень останніх. Правова оцінка правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності повинна перевірятися судами насамперед у тому, чи таке рішення прийнято у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією та законами України, чи дійсно у діях особи є встановлені законом підстави для застосування дисциплінарного стягнення, чи є застосований вид стягнення пропорційним (співмірним) із учиненим особою діянням.
Згідно з висновком Верховного Суду, викладеним в постанові від 20.12.2019 у справі №804/2054/17, застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте, його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням певних обставин та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.
Зважаючи на встановлені судом апеляційної інстанції фактичні обставини щодо скоєного позивачем під час дії воєнного стану дисциплінарного проступку, колегія суддів вважає доведеним недотримання позивачем службової дисципліни та співмірним обраний вид дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 .
Оскільки доводи позивача, які покладені в основу позову та апеляційної скарги, визнано безпідставними, а суд апеляційної інстанції не встановив процедурних порушень з боку відповідача під час проведення службового розслідування та видання наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення позивача, при прийнятті яких відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлений законом, добросовісно та розсудливо, з урахуванням всіх обставин справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними та скасування наказу ГУНП в Харківській області від 12.09.2025 № 1228 «Про застосування дисциплінарного стягнення до поліцейського ГУНП в Харківській області» у вигляді звільнення позивача зі служби в поліції та наказу ГУНП в Харківській області від 24.09.2025 № 555 о/с, яким було звільнено позивача за пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі з посади дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Харківського РУП № 3 ГУНП в Харківській області з 24.09.2025, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується статтею 322 КАС України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення "Серявін та інші проти України") та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Як зазначено в пункті 58 рішення Європейського суду з прав людини по справі "Серявін та інші проти України", суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно з частиною 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи, що суд першої інстанції внаслідок неповного з`ясування обставин у справі та невірного тлумачення норм матеріального права дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 від 04.08.2025 про звільнення за власним бажанням зі служби в поліції за пунктом 7 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» та зобов`язання Головного управління Національної поліції в Харківській області розглянути рапорт ОСОБА_1 від 04.08.2025 про звільнення за власним бажанням зі служби в поліції за пунктом 7 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» та прийняти рішення по суті з урахуванням висновків суду, та безпідставно не розглянув іншу частину позовних вимог, у задоволенні яких відмовив з посиланням на передчасність, колегія суддів вважає, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01.01.2026 по справі № 440/13645/25 підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову у задоволенні позову.
Зважаючи на результат апеляційного розгляду справи, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Харківській області - задовольнити.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01.01.2026 по справі № 440/13645/25 - скасувати. 
Прийняти постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова 	
Судді	   	С.П. Жигилій   Я.М. Макаренко