ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 червня 2026 року
м. Київ
справа № 333/9154/23
провадження № 61-137св26
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),
суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Сердюка В. В., Шиповича В. В.,
учасники справи:
позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «2Х2 ФІНАНС»,
відповідачі:  ОСОБА_1 , товариство з обмеженою відповідальністю «СНАУТ»,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, -Міністерство юстиції України,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «2Х2 Фінанс» на постанову Запорізького апеляційного суду у складі колегії суддів: 
Трофимової Д. А., Гончар М. С., Онищенка Е. А., від 26 листопада 2025 року 
і ухвалив таку постанову.
Зміст позовної заяви та її обґрунтування 
1. У жовтні 2023 року ТОВ «2Х2 ФІНАНС» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ТОВ «СНАУТ», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Міністерство юстиції України, про визнання незаконним та скасування наказу, витребування майна з чужого незаконного володіння.
2. На обґрунтування позовних вимог ТОВ «2Х2 ФІНАНС» зазначало, що 
30 жовтня 2009 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки другої черги № РМ-SME200/224/2008, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Задачиною Н. В. за реєстровим № 4216. Цим договором забезпечувалося виконання зобов`язання за кредитним договором № РМ-SME200/224/2008 від 25 квітня 2008 року, укладеним між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 .
3. З 23 вересня 2009 року новим позичальником за цим кредитним договором є ОСОБА_1 . Згідно з умовами іпотечного договору іпотекодавцем було передано в іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме, цех по виготовленню миючих засобів літ. А-2 інв. № 1100, вбиральня літ. Б, загальною площею 1253,3 кв. м, розташований на АДРЕСА_1 .
4. 23 грудня 2020 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (правонаступник ЗАТ «ОТП Банк») та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» було укладено договір факторингу 
№ 12/20-дтг, за яким ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло права вимоги за кредитним договором № РМ-SME200/224/2008 від 25 квітня 2008 року.
5. 27 січня 2021 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (правонаступник 
ЗАТ «ОТП Банк») та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» було укладено договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лапкевич Т. В. за реєстровим № 160 (далі - договір відступлення прав). За договором відступлення прав до 
ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» перейшли усі права вимоги за договором іпотеки другої черги № РМ-SME200/224/2008 від 30 жовтня 2009 року. 
6. У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 взятих на себе грошових зобов`язань за кредитним договором № РМ-SME200/224/2008 від 25 квітня 2008 року, ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» прийняло рішення про звернення стягнення на іпотечне майно в порядку статті 38 Закону України «Про іпотеку».
7. 31 серпня 2021 року між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та ТОВ «2х2 ФІНАНС» укладено договір купівлі-продажу № 750 нерухомого майна (предмета іпотеки), який був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Соколовим О. Є., та ним же прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 60094729.
8. 13 вересня 2023 року при реалізації нерухомого майна, а саме, цеху по виготовленню миючих засобів літ. А-2 інв. № 1100, вбиральні літ. Б, загальною площею 1253,3 кв. м, розташованих на АДРЕСА_1, ТОВ «2Х2 ФІНАНС» дізналось, що 27 січня 2023 року право власності на вказане нерухоме майно припинено на підставі рішення Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України № 66215978, підстава наказ серія та номер 1687/5, виданий 29 квітня 2022 року.
9. ТОВ «2Х2 ФІНАНС», ознайомившись 19 вересня 2023 року з матеріалами справи, на підставі яких було прийнято наказ від 29 квітня 2022 року № 1687/5, виявило, що цей наказ було видано в результаті розгляду Центральною колегією Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів скарги ТОВ «СНАУТ» від 11 жовтня 2021 року (вх. № СК-2618-21 від 20 жовтня 2021 року) на рішення від 31 серпня 2021 року № 60094729, прийняте приватним нотаріусом Соколовим О. Є. щодо вищезазначеного нерухомого майна.
10. ТОВ «2Х2 ФІНАНС» вважає, що при розгляді цієї скарги ТОВ «СНАУТ» та прийнятті комісією наказу про припинення права власності на нерухоме майно допущено порушення норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим відбулось порушення прав власника нерухомого майна - ТОВ «2Х2 ФІНАНС». 
11. Позивач вказав, що основними порушеннями діючого законодавства при прийнятті Міністерством юстиції України наказу від 29 квітня 2022 року № 1687/5 є:
- порушення вимог пункту 11 Порядку розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1128 (в редакції на час розгляду скарги ТОВ «СНАУТ»), оскільки позивача, тобто, власника нерухомого майна, жодним чином не повідомлено про розгляд такої скарги;
- розгляд скарги ТОВ «СНАУТ» відбувся з порушенням строків, передбачених пунктом 14 вищевказаного Порядку, скарга зареєстрована 
20 жовтня 2021 року, рішення по цій скарзі прийнято 29 квітня 2022 року - тобто, через 191 день, що в 4 рази перевищує гранично допустимий строк розгляду, встановлений Законом України «Про звернення громадян»;
- недотримання пункту 5 Порядку, оскільки скаргу ТОВ «СНАУТ» подало без доказів на підтвердження повноважень директора цього товариства;
- при розгляді скарги ТОВ «СНАУТ» Центральною колегією Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції не було враховано, що заходи забезпечення позову шляхом заборони вчинення реєстраційних дій відносно вказаного нерухомого майна, вжиті ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 01 квітня 2021 року у справі № 332/1125/21, на яку посилалась колегія як на підставу скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Соколова О. Є. від 31 серпня 2021 року № 60094729, станом на 31 серпня 2021 року вже були скасовані ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09 квітня 2021 року у цій же справі за заявою представника позивача про залишення позову без розгляду. ТОВ «СНАУТ» у своїй скарзі не посилалося на вищевказану ухвалу Заводського суду від 01 квітня 2021 року як на підставу для скасування рішення приватного нотаріуса Соколова О. Є. від 31 серпня 2021 року № 60094729. Про існування ухвали зазначено у висновку колегії від 02 грудня 2021 року, що свідчить про вихід за межі вимог скарги;
- також колегією не було враховано, що на момент прийняття оскаржуваного рішення приватного нотаріуса від 31 серпня 2021 року № 60094729 власником нерухомого майна був ОСОБА_1 , а на момент подачі скарги ТОВ «СНАУТ» не було власником вказаного нерухомого майна, отже права ТОВ «СНАУТ» не порушені.
12. Посилаючись на зазначені обставини, ТОВ «2Х2 ФІНАНС» просило суд:
- визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства юстиції України 
від 29 квітня 2022 року № 1687/5 «Про задоволення скарги» в частині скасування рішення від 31 серпня 2021 року № 60094729, прийнятого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соколовим О. Є.;
- витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь 
ТОВ «2Х2 ФІНАНС» цех по виготовленню миючих засобів літ. А-2 інв. № 1100, вбиральню літ. Б, загальною площею 1253,3 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ;
- стягнути з відповідачів на його користь судові витрати.
Основний зміст та мотиви рішення суду першої інстанції
13. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 серпня 2024 року позов задоволено частково.
14. Визнано незаконним та скасовано наказ Міністерства юстиції України від 29 квітня 2022 року № 1687/5 «Про задоволення скарги» в частині скасування рішення від 31 серпня 2021 року № 60094729, прийнятого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соколовим О. Є.
15. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
16. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ТОВ «2Х2 ФІНАНС» не було належним чином повідомлено про дату і час розгляду скарги ТОВ «СНАУТ», ТОВ «2Х2 ФІНАНС» взагалі не знало про наявність скарги ТОВ «СНАУТ» та про її надходження до Міністерства юстиції. Суд виснував, що Центральною колегією Міністерства юстиції України допущено грубі порушення процедурного характеру, що призвели до порушень прав позивача при розгляді скарги ТОВ «СНАУТ». 
17. Суд першої інстанції дійшов висновку про наявність формальних порушень процедурного характеру при здійсненні Центральною колегією Міністерства юстиції процедури розгляду скарги ТОВ «СНАУТ» на рішення від 31 серпня 
2021 року № 60094729, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соколовим О. Є. щодо реєстрації прав на нерухоме майно, і такі порушення є підставою для часткового задоволення позовних вимог ТОВ «2Х2 ФІНАНС», а саме - визнання незаконним і скасування наказу Міністерства юстиції України від 29 квітня 2022 року № 1687/5 «Про задоволення скарги» в частині скасування рішення від 31 серпня 2021 року № 60094729, прийнятого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соколовим О. Є.
18. Щодо позовних вимог ТОВ «2Х2 ФІНАНС» про витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ТОВ «2Х2 ФІНАНС» цеху по виготовленню миючих засобів літ. А-2 інв. № 1100, вбиральні літ. Б, загальною площею 1253,3 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , суд вважав безпідставним обґрунтування позивачем цих позовних вимог статтями 387, 388 ЦК України. Оскільки у цій справі суд дійшов висновку про визнання незаконним і скасування наказу Міністерства юстиції України 
від 29 квітня 2022 року № 1687/5 «Про задоволення скарги» в частині скасування рішення від 31 серпня 2021 року № 60094729, прийнятого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соколовим О. Є., то наслідком такого рішення є поновлення позивача у правах власника нерухомого майна. Тому суд вважав, що позовні вимоги ТОВ «2Х2 ФІНАНС» про витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ТОВ «2Х2 ФІНАНС» цеху по виготовленню миючих засобів літ. А-2 інв. № 1100, вбиральні літ. Б, загальною площею 1 253,3 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , задоволенню не підлягають.
Основний зміст та мотиви судового рішення суду апеляційної інстанції 
19. Постановою Запорізького апеляційного суду від 26 листопада 2025 року апеляційні скарги задоволено, рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 серпня 2024 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.
20. Додатковою постановою Запорізького апеляційного суду від 26 грудня 2025 року вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
21. Постанова апеляційного суду мотивована тим, що під час розгляду справи судом першої інстанції не враховано, що за вимогами про визнання незаконним та скасування наказу Міністерства юстиції України від 29 квітня 2022 року 
№ 1687/5 «Про задоволення скарги» в частині скасування рішення від 31 серпня 2021 року № 60094729, прийнятого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соколовим О. Є., належним відповідачем є Міністерство юстиції України. Незалучення міністерства до участі у справі позбавляє його права на вчинення процесуальних дій, які передбачені законом лише для відповідача, зокрема, можливості подання відзиву на позовну заяву, заяви про застосування позовної давності тощо. Суд першої інстанції вирішив спір без залучення міністерства та участі, що є самостійною підставою для скасування рішення суду, оскільки суд апеляційної інстанції позбавлений можливості на стадії перегляду справи в апеляційному порядку вирішувати питання щодо залучення співвідповідачів.

Узагальнені доводи касаційної скарги
22. 30 грудня 2025 року ТОВ «2Х2 ФІНАНС» засобами поштового зв`язку надіслало до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Запорізького апеляційного суду від 26 листопада 2025 року у вказаній справі.
23. Підставами касаційного оскарження судового рішення заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме, застосування судом апеляційної інстанції норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду 
від 03 вересня 2025 року у справі № 910/2546/22 (пункт 1 частини другої 
статті 389 ЦПК України).
24. У касаційній скарзі заявник посилається на те, що апеляційний суд, не розглядаючи по суті матеріально-правові доводи учасників справи, помилково скасував рішення суду першої інстанції через неналежний суб`єктний склад, вказавши, що Міністерство юстиції України має бути відповідачем у справі, а його незалучення як відповідача є самостійною підставою для скасування рішення суду. Таке твердження не відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/2546/22 (провадження № 12-43гс24), який є ключовим у питанні визначення складу учасників справи в аналогічних правовідносинах. 
25. Заявник стверджує, що Мін`юст не може бути відповідачем у справі, оскільки між сторонами у справі існує спір про речове право, а наказ Мін`юсту лише є наслідком розгляду скарги іншої особи. Окрім того, Мін`юст у цій справі був залучений як третя особа і фактично реалізував право на справедливий судовий розгляд, тому посилання апеляційного суду на позбавлення Мін`юсту процесуальних прав відповідача є формальним і не може обумовлювати відмову в позові. 
26. Зазначає, що порушення Міністерством юстиції України Порядку № 1128 в частині повідомлення про час та дату розгляду скарги, надіслання копії скарги з додатками є самостійною, достатньою та необхідною підставою для скасування наказу.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
27. Ухвалою Верховного Суду від 26 січня 2026 року відкрито касаційне провадження у справі № 333/9154/23.
28. 22 травня 2026 року на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду справу № 333/9154/23 розподілено судді-доповідачеві.
29. Ухвалою Верховного Суду від 10 червня 2026 року справу призначено до судового розгляду колегією з п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
Доводи осіб, які подали відзив на касаційну скаргу
30. У поданому відзиві на касаційну скаргу представник відповідача  ОСОБА_1 - ОСОБА_3 посилаються на те, що апеляційний суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог з підстав неналежного складу учасників справи. У контексті заявлених позовних вимог дотримання прав та інтересів позивача залежить винятково від дій Міністерства юстиції України, а саме від дотримання ним Порядку розгляду скарг. Незалучення Міністерства юстиції України як співвідповідача безпосередньо порушує права відповідачів у справі, оскільки підставами позову є порушення порядку і процедури розгляду скарг винятково Міністерством юстиції України, до чого жоден з відповідачів не може бути причетний, і за що жоден з відповідачів навіть гіпотетично не може відповідати. Пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною підставою для відмови в позові.
31. У поданому відзиві Міністерство юстиції України посилається на те, що у розрізі цього спору Міністерство юстиції України має бути обов`язково залучено саме у якості співвідповідача, а без нього склад відповідачів є неналежним Незалучення до участі у справі особи у статусі співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
32. 25 квітня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № РМ-SME200/224/2008, за змістом якого банк надав позичальнику ОСОБА_2 кредит у розмірі 245 000 швейцарських франків на споживчі цілі, дата остаточного повернення кредиту - 24 квітня 2023 року. У цьому кредитному договорі зазначено про предмет іпотеки - нерухоме майно: цех по виготовленню миючих засобів літ. А-2, загальною площею1252,3 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 
33. Того ж дня, 25 квітня 2008 року між банком (іпотекодержатель) та ОСОБА_2 (позичальник) і ОСОБА_4 (майновий поручитель) було укладено договір іпотеки першої черги (майнова порука) № РМ-SME200/224/2008. Предметом іпотеки вказано нерухоме майно: цех по виготовленню миючих засобів літ. А-2, інв. № 1100, вбиральня літ. Б, загальною площею 1 253,3 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
34. Згодом, а саме 30 жовтня 2009 року, між банком та ОСОБА_1 було укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки другої черги 
№ РМ-SME200/224/2008. Предметом іпотеки вказано наступне нерухоме майно: цех по виготовленню миючих засобів літ. А-2, інв. № 1100, вбиральня літ. Б, загальною площею 1 253,3 кв. м, що знаходиться за адресою: 
АДРЕСА_1 .
35. Відповідно до договору іпотеки другої черги від 30 жовтня 2009 року, власником вищевказаного предмету іпотеки є ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Задачиною Н. В. 23 вересня 2009 року, реєстровий номер 3591. Цим іпотечним договором від 30 жовтня 2009 року забезпечувалося виконання зобов`язання за кредитним договором № РМ-SME200/224/2008 
від 25 квітня 2008 року, укладеним між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 , оскільки з 23 вересня 2009 року новим позичальником за кредитним договором № РМ-SME200/224/2008 став ОСОБА_1 . У вказаному договорі іпотеки другої черги від 30 жовтня 2009 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Задачиною Н. В. накладено заборону відчуження зазначеного в договорі нерухомого майна: цеху по виготовленню миючих засобів літ. А-2, інв. № 1100, вбиральня літ. Б, 53,3 кв. м, що знаходиться на АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 , до припинення договору іпотеки.
36. 23 грудня 2020 року між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» (фактор) та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (правонаступником ЗАТ «ОТП Банк», клієнт) було укладено договір факторингу № 12/20-дтг, за яким ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло права вимоги за певною кількістю кредитних договорів, тому у пункті 6.1 договору факторингу зазначено: «У відповідності до умов цього договору фактор здійснює фінансування клієнта за плату, а клієнт відступає фактору права вимоги до боржників у розмірі портфеля заборгованості». 
37. У пункті 6.2.3 вказаного договору вказано, що відступлення права вимоги здійснюється без згоди боржників. З копії акту прийому-передачі реєстру боржників та з реєстру боржників вбачається, що клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників, зазначений в додатку № 1 до цього договору. У цьому реєстрі боржників значиться ОСОБА_1 як боржник за кредитним договором № РМ-SME200/224/2008 від 25 квітня 2008 року. 
38. Таким чином, ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» стало новим кредитором по відношенню до ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором. У додатку 
№ 7 до договору факторингу № 12/20-дтг від 23 грудня 2020 року містяться умови договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, за кредитними договорами, які увійшли у портфель заборгованості. Також в матеріалах справи є копія нотаріально посвідченого договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки (від 27 січня 2021 року), укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП ФАКТОРИНГ Україна» та товариством з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС», за яким ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» вказаний як «новий іпотекодержатель». 
39. У додатку № 1 до договору відступлення прав вимоги містяться дані боржника ОСОБА_1 , посилання на нотаріально посвідчений договір іпотеки другої черги № РМ-SME200/224/2008 від 30 жовтня 2009 року та вказано предмет іпотеки: цех по виготовленню миючих засобів літ. А-2, інв. № 1100, вбиральня 
літ. Б, який знаходиться за адресою:  
АДРЕСА_2 . У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 взятих на себе грошових зобов`язань за кредитним договором № РМ-SME200/224/2008 
від 25 квітня 2008 року, ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» прийняло рішення про звернення стягнення на іпотечне майно в порядку статті 38 Закону України «Про іпотеку».
41. Згідно з копією договору купівлі-продажу нерухомого майна від 31 серпня 
2021 року, ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» (продавець) та ТОВ «2х2 ФІНАНС» (покупець) уклали між собою договір купівлі-продажу нерухомого майна (предмета іпотеки) відповідно до статті 38 Закону України «Про іпотеку», а саме: цех по виготовленню миючих засобів літ. А-2 інв. № 1100, вбиральня літ. Б, загальною площею 1 253,3 кв. м, розташований на АДРЕСА_1.
42. Договір купівлі-продажу нерухомого майна 31 серпня 2021 року посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соколовим О. Є. за реєстровим № 750, та ним же прийнято рішення від 31 серпня 2021 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 60094729, згідно з яким власником вказаного нерухомого майна зазначено ТОВ «2Х2 ФІНАНС».
43. Як зазначав позивач, 13 вересня 2023 року при реалізації ТОВ «2Х2 ФІНАНС» нерухомого майна, а саме, цеху по виготовленню миючих засобів 
літ. А-2 інв. № 1100, вбиральні літ. Б, загальною площею 1 253,3 кв. м, які розташовані на АДРЕСА_1 , товариство дізналося, що 27 січня 
2023 року право власності на вказане нерухоме майно припинено на підставі рішення Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України 
№ 66215978, підстава наказ, серія та номер 1687/5, виданий 29 квітня 2022 року, видавник: Міністерство юстиції України.
44. ТОВ «2Х2 ФІНАНС», ознайомившись 19 вересня 2023 року з матеріалами справи, на підставі яких було прийнято наказ від 29 квітня 2022 року № 1687/5, виявило, що цей наказ було видано в результаті розгляду Центральною колегією Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів скарги ТОВ «СНАУТ» від 11 жовтня 2021 року (вх. № СК-2618-21 від 20 жовтня 2021 року) на рішення від 31 серпня 2021 року № 60094729, прийняте приватним нотаріусом Соколовим О. Є. щодо вищезазначеного нерухомого майна.
Позиція Верховного Суду
45. Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.
46. Відповідно до пунктів 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
47. Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
48. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
49. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір
не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного
або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду,
суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити
у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5
ЦПК України).
50. Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
51. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).
52. Звертаючись до суду з позовними вимогами доОСОБА_1 , 
ТОВ «СНАУТ», ТОВ «2Х2 ФІНАНС» просило суд визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 29 квітня 2022 року № 1687/5 «Про задоволення скарги» в частині скасування рішення від 31 серпня 2021 року 
№ 60094729, прийнятого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соколовим О. Є. 
53. Також позивачем заявлено вимогу про витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ТОВ «2Х2 ФІНАНС» цеху по виготовленню миючих засобів літ. А-2 інв. № 1100, вбиральню літ. Б, загальною площею 1253,3 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
54. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).
55. Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).
56. У статті 50 ЦПК України передбачено, що позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права та обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов`язки.
57. Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦПК України).
58. Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що поняття «сторона у спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона у процесі»: сторонами в процесі є такі її учасники, як позивач і відповідач; тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута чи має бути звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача. Такі висновки сформульовані у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункт 70), від 29 травня 2019 року у справі 
№ 367/2022/15-ц (провадження № 14-376цс18, пункт 66), від 07 липня 2020 року 
у справі № 712/8916/17 (провадження № 14-448цс19, пункт 27), від 09 лютого 
2021 року у справі № 635/4741/17 (провадження № 14-46цс20, пункт 33.2). Отже, належним відповідачем є особа, яка є суб`єктом матеріального правовідношення, тобто особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача (пункт 8.10. постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі 
№ 910/15792/20 (провадження № 12-31гс22)).
59. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року в справі №523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.
60. Якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справах, в яких наявна обов`язкова співучасть, тобто коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі як співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 січня 2022 року в справі № 457/726/17).
61. Пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанови Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 555/1289/14-ц, від 18 жовтня 2023 року в справі № 300/808/19, від 08 липня 2020 року у справі № 200/5153/15-ц, від 08 липня 2021 року у справі №264/632/19, від 26 вересня 2023 року у cправі № 910/2392/22).
62. Якщо у справі наявна обов`язкова співучасть відповідачів, то неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі як співвідповідача. Тому пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною та безумовною підставою для відмови в позові незалежно від доводів учасників справи, стадії її розгляду або залучення такої особи (осіб) до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору (див. постанову Верховного Суду від 13 червня 2024 року у справі № 932/163/21).
63. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
64. У постанові 03 вересня 2025 року у справі № 910/2546/22 (провадження № 12-43гс24) Велика Палата Верховного Суду наголосила, що при вирішенні спору про визнання протиправним та скасування наказу Мін`юсту, ухваленого за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність у сфері державної реєстрації прав, суд насамперед повинен установити наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного цивільного права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов (пункт 7.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 907/29/19). Вирішення цього питання передує з`ясуванню, чи мало місце порушення, невизнання або оспорювання такого права чи інтересу, зокрема, внаслідок стверджуваних у позові порушень, допущених під час розгляду відповідної скарги та/або ухвалення наказу.
65. За принципом диспозитивності визначення відповідачів, предмета і підстав позову є правом позивача, а суд у господарському чи цивільному судочинстві не вправі з власної ініціативи залучати іншого відповідача / співвідповідача до участі у справі. Водночас установлення належності відповідачів є обов`язком суду, який той виконує під час розгляду справи, навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає (тобто ex officio), та має ґрунтуватися передусім на аналізі природи спірних правовідносин і позовних вимог.
66. Коли у спорі вирішуватиметься юридична доля майнових прав та інтересів особи, а також виходячи з правової природи спірних відносин, саме до цієї особи мають бути звернуті матеріально-правові вимоги позивача, які здатні ефективно захистити порушені, на його думку, права. Натомість Мін`юст не може бути єдиним відповідачем у цьому випадку незалежно від доводів та підстав позову, оскільки з ним у позивачів відсутній спір про речові права на нерухоме майно. Водночас Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на свої висновки, викладені у пункті 8.24 постанови від 05 листопада 2023 року у справі № 910/15792/20, про те, що у випадку звернення особи з позовом до державного реєстратора про притягнення до відповідальності чи відшкодування шкоди, заподіяної ним внаслідок неналежного виконання покладених на нього обов`язків, що не пов`язана з діями інших суб`єктів цивільних правовідносин, така особа може бути відповідачем у суді. Наведений висновок є застосовним, зокрема, і до правовідносин, у яких позивач звертається до Мін`юсту з позовом про відшкодування збитків, заподіяних ним через неналежне виконання обов`язків під час розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність у сфері державної реєстрації прав. Саме така участь Мін`юсту як відповідача за вимогами про відшкодування збитків можлива в контексті висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 802/385/18, від 27 листопада 2019 року у справі № 815/1915/18, від 12 лютого 2020 року у справі № 1840/3241/18, від 17 лютого 2021 року у справі № 821/669/17 та від 04 лютого 2020 року 910/2546/22 у справі № 910/7781/19. Однак таких вимог у цій справі не заявлено та не встановлено обставин, які б свідчили про порушення прав позивачів діями лише Мін`юсту, за відсутності спору про речове право з іншою особою.
67. Якщо суд дійшов висновку, що речове право позивача було порушене та підлягає поновленню зі скасуванням рішення Мін`юсту, прийнятого згідно з пунктом 1 частини сьомої статті 37 Закону, посадова особа Мін`юсту на підставі судового рішення повинна повернути таке право позивача у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації на користь позивача змін чи набуття зазначеного речового права. Судове рішення про задоволення вказаних вище позовних вимог є підставою для державної реєстрації відповідного речового права за позивачем тільки за умови, що на час вчинення реєстраційної дії право власності зареєстроване за відповідачем, а не за іншою особою.
68. Отже, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 вересня 2025 року у справі № 910/2546/22 вирішувала, зокрема, питання щодо складу сторін у спорі про скасування наказу Мін`юсту, яким були скасовані рішення державних реєстраторів про державну реєстрацію речових прав, та дійшла висновку, що Мін`юсту не може бути єдиним відповідачем у цьому випадку незалежно від доводів та підстав позову, оскільки з ним у позивача, як правило, відсутній спір про речові права на майно. Разом з тим, такий висновок Великої Палати Верховного Суду підтверджує необхідність участі у справі про оскарження наказу Мін`юсту (задоволення позовної вимоги приводить до належного захисту прав позивача) як одного з відповідачів.
69. У постанові Верховного Суду від 10 травня 2023 року у справі 
№ 201/2760/20 (провадження № 61-2790св23) вказано, що процесуальне становище третьої особи є відмінним від процесуального становища відповідача. Суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, розглядаючи спір між сторонами, оскільки відповідно до частини першої статті 53 ЦПК України така особа вступає у справу або залучається до участі у справі на стороні позивача або відповідача у разі, коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Наведений правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 766/8113/17 та від 29 червня 2022 року у справі № 753/7478/18.
70. Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її правильного вирішення, правильно виходив з того, що у цій справі за вимогами про оспорювання наказу Мін`юсту про скасування рішення про державну реєстрацію права власності з підстав недотримання адміністративної процедури, прийнятого відповідно до статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» та Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1128, належним відповідачем є також Міністерство юстиції України. 
71. Однак, позов про оспорювання наказу Мін`юсту ТОВ «2Х2 ФІНАНС» було пред`явлено лише до ОСОБА_1 , ТОВ «СНАУТ» (осіб, на майнові права та інтереси яких може вплинути вирішення відповідного спору), клопотань про залучення Мін`юсту до участі у справі як співвідповідача не заявляло. 
72. Водночас процесуальний стан третьої особи є відмінним від процесуального стану відповідача. Залучення певної особи в якості співвідповідача здійснюється у порядку, визначеному положеннями ЦПК України.
73. Враховуючи зазначене слід дійти висновку, що суд апеляційної інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, їх правовою кваліфікацією, метою, яку має намір досягти позивач, суб`єктним складом та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку з неналежним суб`єктним складом у справі.
74. Доводи касаційної скарги зазначених висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.
75. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів касаційної скарги по суті спору та їх відображення в оскарженій постанові апеляційного суду (з урахуванням доводів касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження), питання вмотивованості висновків апеляційного суду, Верховний Суд, виходить з того, що у справі, яка розглядається, апеляційним судом надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних правовідносин, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих висновків апеляційного суду щодо відмови у задоволенні позовних вимог.
76. Висновки апеляційного суду не суперечать висновкам Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/2546/22 (провадження № 12-43гс24), на яку заявник послався в обґрунтування доводів касаційної скарги, оскільки в контексті спірних правовідносин висновок Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/2546/22 полягає в тому, що Мін`юст не може бути єдиним відповідачем у справі про оспорювання наказу про скасування рішення про державну реєстрацію права власності з підстав недотримання адміністративної процедури, однак має бути одним з відповідачів.
77. Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
78. З урахуванням доводів касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження у справі, меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 400 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування постанови суду апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 402, 403, 409, 410, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «2Х2 ФІНАНС» залишити без задоволення.
2. Постанову Запорізького апеляційного суду від 26 листопада 2025 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Сердюк

В. В. Шипович