ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Давидюка Тараса, 26А, м. Рівне, 33013, тел. (0362) 62 03 12, код ЄДРПОУ: 03500111,
e-mail: inbox@rv.arbitr.gov.ua, вебсайт: https://rv.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" червня 2026 р. Справа № 918/92/26 

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Селівона А.О., за участю секретаря судового засідання Хролець І.С., розглянувши за правилами загального позовного провадження справу 
за позовом керівника Сарненської окружної прокуратури в інтересах держави в особі  Дубровицької міської ради
до Комунального підприємства "Міскводоканал"Дубровицької міської ради 
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Державної екологічної інспекції Поліського округу
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача  ОСОБА_1 
про стягнення коштів.

За участю представників сторін:
від прокуратури: Ваколюк Юлія Олександрівна ;
від позивача: Драган Оксана Олександрівна;
від відповідача: не з`явився;
від третьої особи: Дячук Інна Валентинівна;
від тертої особи: не з`явився. 

ВСТАНОВИВ:

Керівник Сарненської окружної прокуратури (Прокуратура) в інтересах держави в особі Дубровицької міської ради (Позивач) звернувся до Господарського суду Рівненської області з позовною заявою до Комунального підприємства "Міскводоканал"Дубровицької міської ради (Відповідач) про стягнення 1 510 596,11 грн. збитків заподіяних державі внаслідок самовільного використання водних ресурсів.
В обґрунтування позовних вимог Прокуратура посилається на те, що протягом 2008-2015 років, Відповідач під керівництвом Краська Володимира Миколайовича, здійснював видобуток корисних копалин загальнодержавного значення, а саме: підземних вод у наступних об`ємах, не маючи на це відповідного дозволу, а з 2009 ро 2014 роки об`єм незаконного видобутку корисних копалин, згідно матеріалів, встановлених в межах кримінального провадження становить: 
- протягом 2009 року - 203 200 м3;
- протягом 2010 року - 203 000 м3;
- протягом 2011 року - 207 100 м3;
- протягом 2012 року - 176 650 м3;
- протягом 2013 року - 177 446 м3;
- протягом 2014 року - 188 024 м3;
Прокурор зазначає, що протягом вказаного періоду, розмір збитків заподіяних державі Відповідачем внаслідок забору підземних вод без спеціального дозволу на користування надрами становить 1 510 596,11 грн. При цьому Прокуратурою вказано, що розрахунок заподіяних державі Відповідачем за період 2008-2021 років збитків, внаслідок забору підземних вод Дубровицького водозабору без спеціального дозволу на користування надрами проведено в ході досудового розслідування кримінального провадження №42021182220000021 за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 240 Кримінального кодексу України.
Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 03.02.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження у змішаній (паперовій та електронній) формі та призначено розгляд справи на 05.03.2026, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Державну екологічну інспекцію Поліського округу (Третя особа-1) та в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 (Третя особа-2).
До суду 16.02.2026 від представника Позивача надійшли додаткові пояснення у справі, в яких просить відмовити в задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском Прокуратурою позовної давності, а також Позивач зазначає, що Прокуратурою неправильно визначено уповноважений орган, який реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього середовища.
Від представника Відповідача 20.02.2026 надійшли письмові пояснення у справі, в яких відмовити в задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском Прокуратурою позовної давності, а також Відповідач зазначає, що Прокуратурою неправильно визначено уповноважений орган, який реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього середовища.
До суду 27.02.2026 від представника Відповідача надійшли додаткові пояснення у справі, в яких просить відмовити в задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх безпідставністю.
До суду 05.03.2026 від Прокуратури надійшли заперечення щодо письмових поясненнь Відповідача.
До суду 05.03.2026 від Прокуратури надійшли заперечення щодо письмових поясненнь Позивача.
Ухвалою суду від 05.03.2026 відкладено підготовче засідання на 17.03.2026.
Від представника Позивача 16.03.2026 надійшли додаткові пояснення у справі.
До суду 17.03.2026 від Прокуратури надійшла заява про зміну позовних вимог. 
Ухвалою суду від 17.03.2026 відкладено підготовче засідання на 01.04.2026.
У судовому засіданні 01.04.2026, заслухавши позицію Прокурора, представників Позивача, Відповідача та Третьої особи-1 щодо поданої заяви про зміну позовних вимог (предмету позову) від 17.03.2026, суд дійшов висновку прийняти до розгляду заяву про зміну предмету позову від 17.03.2026 та вирішив здійснювати подальший розгляд справи з її урахуванням.
Таким чином предметом позову є:
- стягнення збитків, заподіяних державі внаслідок самовільного використання водних ресурсів у розмірі 1 510 596,11 грн. (ухвала суду від 01.04.2026).
Ухвалою суду від 01.04.2026 відкладено підготовче засідання на 29.04.2026.
Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 29.04.2026 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 20.05.2025.
Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 20.04.2026 відкладено судове засідання на 28.05.2026.
Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 28.05.2026 відкладено судове засідання на 10.06.2026.
У судовому засіданні 10.06.2026 представниками Прокуратури та Третьої особи-1 підтримали позовні вимоги та просили їх задоволити у повному обсязі, у свою чергу, представник Позивача заперечував щодо задоволення позовних вимог. 
Представники Відповідача та Третьої особи-2 в судове засідання 10.06.2026 не з`явилися.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, судом встановлено.
Згідно із статтею 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Відповідно до статті 53 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру", рішення Конституційного Суду України № 3-рп/99 від 08.04.1999 з метою представництва інтересів держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою (заявою) у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження.
У постанові Верховного Суду від 17.10.2018 у справі № 910/11919/17 зазначено, що існує категорія справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу.
Так, у справі "Менчинська проти Російської Федерації" (рішення від 15.01.2009, заява № 42454/02, пункт 35) Європейський суд з прав людини висловив таку позицію (у неофіційному перекладі): "Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави".
Виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття "інтерес держави".
У Рішенні Конституційного Суду України від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави" висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (пункт 3 мотивувальної частини).
З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
Згідно з частиною першою статті 13 та частиною першою статті 14 Конституції України земля, її надра, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування.
Відповідно до статті 16 Конституції України забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України є обов`язком держави.
Реалізація зазначеного обов`язку здійснюється державою через відповідні органи, які зважаючи на приписи частини другої статті 19 Конституції України зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.
Стаття 50 Конституції України передбачає право кожного на безпечне для життя і здоров`я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди. 
Згідно з статтею 66 Конституції України кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки.
Основним завданням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, згідно з статтями 1, 5 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", є збереження природних ресурсів.
Частиною третьою статті 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
Аналіз положень статті 53 ГПК України, у взаємозв`язку зі змістом частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави вважати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 
- якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження;
- у разі відсутності такого органу. 
Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 (пункти 77-81) бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статті 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.
Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва.
З метою дотримання вимог статті 23 Закону України "Про прокуратуру", Сарненською окружною прокуратурою на адресу Дубровицької міської ради скеровано лист від 02.12.2025 № 53/1-683-ВИХ-25, у якому повідомлено уповноважений орган про порушення вимог чинного законодавства та наявність підстав для захисту інтересів держави.
У відповідь Дубровицька міська рада листом від 11.12.2025 № 07-1890 повідомила, що міською радою не вживались заходи щодо усунення порушень.
Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 15.10.2019 у справі № 903/129/18 (пункт 6.43) зазначено, що сам факт незвернення уповноваженого суб`єкта владних повноважень до суду з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити порушені державні інтереси, свідчить про те, що указаний суб`єкт неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави та звернення до суду з позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.
Вказані обставини, відповідно до статті 131-1 Конституції України та статті 23 Закону України "Про прокуратуру", свідчать про наявність у прокурора не лише права, а і обов`язку представляти інтереси держави в суді шляхом подачі відповідного позову.
Оскільки підстави для представництва прокурором інтересів держави в суді (наявність порушення та бездіяльність уповноваженого органу) були встановлені, Сарненською окружною прокуратурою на виконання вимог абзацу третього частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" повідомлено Дубровицької міської ради листом від 22.01.2026 про звернення з цим позовом до суду. 
Судом встановлено, що Державним комітетом України по геології і використання надр Міністерства екології та природних ресурсів України 21.02.2001 для КП "Дубровицяводоканал" надано Ліцензію (спеціальний дозвіл) на користування надрами № 2395 терміном дії 20 років, щодо видобування підземної питної води (надр) Дубровицького родовища на свердловинах 1, 2, 3. 
У подальшому 28.05.2008, КП "Дубровицяводоканал" припинило свою діяльність, оскільки було визнано банкрутом. 
28.05.2008 зареєстровано Відповідача який здійснює видобування питних підземних вод Дубровицького водозабору із свердловин 1е, 2е, Зе, 4е, 5е та забезпечення господарсько-питного водопостачання м. Дубровиця. Директором вказаного підприємства, призначено Краська В.М. 
Відповідно до пункту 16 Порядку надання у 2008 році спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України від 27.02.2008 № 273: "Переоформлення дозволу проводиться у разі: 
- реорганізації юридичної особи (надрокористувача) відповідно до законодавства; 
- зміни найменування юридичної особа (надрокористувача)". 
Згідно з пунктом 19 цього ж порядку Міністерство охорони навколишнього природного середовища України анулює дозвіл у разі припинення діяльності юридичної особи або смерті фізичної особи - підприємця, що є власниками дозволу. 
З огляду на зазначене у Відповідача підстав для видобування підземних прісних вод для господарського-питного водопостачання на умовах Ліцензії (спеціального дозволу) на користування надрами від 21.02.2001 №2395 отриманого Комунальним підприємством "Дубровицяводоканал", на видобування підземних прісних вод для господарсько-питного водопостачання з свердловин №№ 1, 2, 3 Дубровицького родовища терміном дії 20 років не було.
Відтак Відповідачу, як новоствореному суб`єкту господарювання перед початком здійснення господарської діяльності (видобування підземних прісних вод) необхідно було отримати відповідні дозвільні документи, серед яких ліцензія (спеціальний дозвіл) на користування надрами зі свердловин №№ 1 ,2, 3 Дубровицького родовища, так як глибина даних свердловин перевищує 20 метрів та становить 120 метрів (згідно даних для дослідження експерту Звітних балансів використання підземних вод Відповідача) та дозвіл на спеціальне водокористування. 
Відповідно до пункту 8.6 Статуту Відповідача директор підприємства: несе повну відповідальність за стан діяльності підприємства; діє без довіреності від імені підприємства, представляє його інтереси підприємствах, установах, організаціях усіх рівнів. 
Як зазначено Прокуратурою, протягом 2008-2015 років, Відповідач під керівництвом Третьої особи-2 здійснював видобуток корисних копалин загальнодержавного значення, а саме: підземних вод в наступних об`ємах, не маючи на це відповідного дозволу, а з 2009 ро 2014 роки об`єм незаконного видобутку корисних копалин, згідно матеріалів, встановлених в межах кримінального провадження становить : 
- протягом 2009 року - 203 200 м3;
- протягом 2010 року - 203 000 м3;
- протягом 2011 року - 207 100 м3;
- протягом 2012 року - 176 650 м3;
- протягом 2013 року - 177 446 м3;
- протягом 2014 року - 188 024 м3.
Таким чином протягом вказаного періоду, розмір збитків заподіяних державі Відповідачем внаслідок забору підземних вод без спеціального дозволу на користування надрами становить 1 510 596,11 грн. 
У ході досудового розслідування кримінального провадження № 42021182220000021, Третьою особою-1 проведено розрахунок заподіяних державі Відповідачем за період 2008-2021 років збитків, внаслідок забору підземних вод Дубровицького водозабору без спеціального дозволу на користування надрами (додаток до листа від 28.10.2021 за №7752/208/02-21). 
Зокрема, відповідно до розрахунку розміру заподіяних державі шкоди внаслідок забору підземних вод без спеціального дозволу встановлено, що згідно з формою № 7-ГР (підземні води) (річна) Звітний баланс використання підземних вод (прісна-питна) за 2009 рік обсяг видобутку води становить 203 200 м3, глибина свердловини більше 20м; згідно з формою № 7-ГР (підземні води) (річна) Звітний баланс використання підземних вод (прісна-питна) за 2010 рік обсяг видобутку води становить 203 000 м3, глибина свердловини більше 20 м; згідно з формою № 7-ГР (підземні води) (річна) Звітний баланс використання підземних вод (прісна-питна) за 2011 рік обсяг видобутку води становить 207 100 м3. Продуктивність водозаборів підземних вод перевищує 300 м3 на добу; згідно з формою № 7-ГР (підземні води) (річна) Звітний баланс використання підземних вод (прісна-питна) за 2012 рік обсяг видобутку води становить 176 650 м3. Продуктивність водозаборів підземних вод перевищує 300 м3 на добу; згідно з формою № 7-ГР (підземні води) (річна) Звітний баланс використання підземних вод (прісна-питна) за 2013 рік обсяг видобутку води становить 177 446 м3. Продуктивність водозаборів підземних вод перевищує 300 м3 на добу; згідно з формою № 7-ГР (підземні води) (річна) Звітний баланс використання підземних вод (прісна-питна) за 2014 рік обсяг видобутку води становить 188 024 м3. Продуктивність водозаборів підземних вод перевищує 300 м3 на добу. 
Рівненським науково-дослідним експертно - криміналістичним центром МВС України проведено судову-економічну експертизу на підставі наданих Третьою особою-1 матеріалів за фактом видобування підземної питної води (надр) Дубровицького водозабору без відповідного дозволу Відповідача. Відповідно до висновку експерта від 05.04.2022 № СУ-19/118-22/302-ЕК внаслідок забору підземних вод без спеціального дозволу на користування надрами за період 2009-2014 років заподіяно шкоду на суму 1 510 596,11 грн., а саме:
- за 2009 рік 265 663,68 грн;
- за 2010 рік 265 402,20 грн;
- за 2011 рік 270 762,54 грн;
- за 2012 рік 230 952,21 грн;
- за 2013 рік 231 992,90 грн;
- за 2014 рік 245 822,58 грн.
Зазначене також підтверджується висновком експертів за результатами проведення комісійної судової інженерно-екологічної експертизи від 20.05.2024 № 1546/22-25, яка проведена Житомирським відділенням Київського науководослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, відповідно до якої у досліджуваному випадку було встановлено порушення вимоги законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, зокрема про охорону та раціональне використання вод, про використання та охорону надр, що є недотримання вимог та норм статей 16, 19, 21, 23, 56 Кодексу України про надра та статей 44, 49, 59 Водного кодексу України.
За результатами розгляду обвинувального акта у кримінальному провадженні № 42021182220000021 від 18.05.2021 за обвинуваченням Третьої особи-2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 240 Кримінального кодексу України, 29.01.2025 ухвалою Дубровицького районного суду Рівненської області у справі № 949/2062/24 на підставі статті 49 Кримінального кодексу України Третю особу-2 звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, кримінальне провадження за № 42021182220000021 закрито на підставі пункту 1 частини другої статті 284 КПК України. 
Цивільний позов Прокуратури в інтересах держави в особі Позивача, за участю Третьої особи-1 до Відповідача, за участю Третьої особи-2 про стягнення збитків, заподіяних внаслідок самовільного використання підземних вод за відсутності дозволу на спеціальне водокористування - залишено без розгляду. Ухвала суду набрала законної сили 06.02.2025. 
Прокуратура зазначає, що під час досудового розслідування кримінального провадження № 42021182220000021 встановлено, що Третя особа-2 з 2008 року по 2015 рік, перебуваючи на посаді директора з використанням свого службового становища, за рахунок незаконного видобування та збуту корисних копалин загальнодержавного значення, а саме: підземних вод, вчинила злочини проти довкілля.
Відповідно до частини першої статті 49 Водного кодексу України спеціальне водокористування є платним та здійснюється на підставі дозволу на спеціальне водокористування. 
Частиною другою статті 49 Водного кодексу України передбачено, що дозвіл на спеціальне водокористування видається територіальними органами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства. 
Згідно з частинами третьою та четвертою статті 49 Водного кодексу України видача (відмова у видачі, переоформлення, видача дубліката, анулювання) дозволу на спеціальне водокористування здійснюється відповідно до Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Видача (переоформлення, видача дубліката, анулювання) дозволу на спеціальне водокористування здійснюється безоплатно. 
Відповідно до частини першої статті 19 Кодексу України про надра, надра надаються у користування підприємствам, установам, організаціям і громадянам лише за наявності у них спеціального дозволу на користування ділянкою надр. Право на користування надрами засвідчується актом про надання гірничого відводу.
Частиною першою статті 23 Кодексу України про надра передбачено, що землевласники і землекористувачі в межах наданих їм земельних ділянок мають право без спеціальних дозволів та гірничого відводу видобувати корисні копалини місцевого значення і торф загальною глибиною розробки до двох метрів, а також підземні води (крім мінеральних) для всіх потреб, крім виробництва фасованої питної води, за умови, що обсяг видобування підземних вод із кожного з водозаборів не перевищує 300 кубічних метрів на добу. Чинним законодавством встановлений обов`язок отримання господарюючими суб`єктами як дозволу на спеціальне водокористування, так і спеціального дозволу на користування ділянкою надр. При цьому, спеціальний дозвіл на користування надрами надає право на видобування підземних вод, а дозвіл на спеціальне водокористування - право на їх використання.
Суд зазначає, що порядок визначення розміру відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, у тому числі у разі самовільного використання водних ресурсів при відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води) передбачено Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища від 20.07.2009 №389. 
Ця Методика застосовується державними інспекторами України з охорони навколишнього природного середовища при розрахунку розмірів збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, які виявлені за результатами державного контролю за додержанням вимог суб`єктами господарювання природоохоронного законодавства та встановлює єдині вимоги до визначення збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів фізичними особами, фізичними особами - підприємцями та юридичними особами. 
Відповідно до пункту 1.7 Методики самовільне водокористування - використання водних ресурсів за відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води), у разі перевищення встановлених у дозволі на спеціальне водокористування лімітів.
Згідно з пунктом 9.1 Методики розрахунок розміру відшкодування збитків, обумовлених самовільним використанням водних ресурсів за відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)), у разі перевищення встановлених у дозволі на спеціальне водокористування лімітів, здійснюється за формулою Зсам = 5xWxТар (грн.), де W - об`єм води, що використана самовільно без дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)), у разі перевищення встановлених у дозволі на спеціальне водокористування лімітів; Тар - розмір, аналогічний ставці рентної плати за спеціальне використання води, встановленої статтею 255 Податкового кодексу України, на дату виявлення порушення (для поверхневих, підземних, шахтних, кар`єрних та дренажних вод - грн/100 м3, води для потреб гідроенергетики та рибництва - грн/10000 м3, води, яка входить до складу напоїв). 
Відповідно до пункту 9.2 Методики фактичний об`єм води, що використана самовільно без дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)), у разі перевищення встановлених у дозволі на спеціальне водокористування лімітів визначається на основі даних: первинної документації, статистичної звітності, ліміту забору та використання води, індивідуальних норм водоспоживання та во дові две ден ня або довідки фізичної особи - підприємця або юридичної особи за підписом керівництва, завіреної печаткою (за наявності).
Таким чином, в результаті забору підземних вод без спеціального дозволу на користування надрами Відповідачем державі, за визначений у позовній заяві період, спричинено збитки в розмірі 1 510 596,11 грн., що підтверджено доказами долученими до матеріалів справи та висновками експертного дослідження, та не спростовано сторонами жодними іншими належними та допустимими доказами.
При цьому суд відхиляє доводи Позивача та Відповідача про те, що Прокуратурою неправильно визначено уповноважений орган, який реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього середовища, оскільки питання представництва прокурором інтересів держави в суді (функція, підстави, повноваження, порядок тощо) регулюються Конституцією України, Цивільним процесуальним кодексом України, Законом України "Про прокуратуру", наказом Генерального прокурора України від 21.09.2018 №186 "Про організацію діяльності прокурорів щодо представництва інтересів держави в суді та при виконанні судових рішень".
Відповідно до статті 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. 
Статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежно здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Частиною шостою статті 23 Закону України "Про прокуратуру" визначені форми представництва, зокрема, звернення до суду з позовом.
Згідно із статтею 53 ГПК України визначено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справ по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обгрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.
Аналіз зазначених норм дає підстави вважати, що прокурор має право ініціювати перегляд судового рішення шляхом подачі апеляційної скарги у справах за позовом іншої особи, у тому числі розглянутої без його участі.
Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.04.2019 у справі №911/1292/18. 
За приписами статті 56 ГПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника. Юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника. Держава, Автономна Республіка Крим, територіальна громада беруть участь у справі через відповідний орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування), або через представника.
Відповідно до частини першої статті 24 Закону України "Про прокуратуру" право подання позовної заяви (заяви, подання) в порядку цивільного, адміністративного, господарського судочинства надається Генеральному прокурору, його першому заступнику та заступникам, керівникам обласних та окружних прокуратур, їх першим заступникам та заступникам, прокурорам Спеціалізованої антикорупційної прокуратури.
При цьому Прокуратура зазначає, що спірні правовідносини пов`язані зі сферою використання коштів місцевого бюджету, що безпосередньо стосується прав та економічних інтересів держави.
Водночас сам факт не звернення до суду органом з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси держави та жителів територіальної громади, свідчить про те, що указаний орган неналежно виконує свої повноваження щодо стягнення шкоди, завданої навколишньому природному середовищу, оскільки не звертається до суду з позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини. Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019 у справі № 903/129/18. 
Разом з цим, представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється і у разі, якщо захист цих інтересів не здійснює, або неналежним чином здійснює відповідний орган. 
Однак прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів, оскільки аналіз частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави стверджувати, що прокурор може підтвердити наявність підстав для представництва інтересів держави в суді шляхом надання належного обґрунтування, підтвердженого достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення до суду, запитами, а також копіями документів, отриманих від суб`єкта владних повноважень, що свідчать про наявність підстав для відповідного представництва. 
Крім того судом приймається до уваги те, що право органів місцевого самоврядування щодо подання позовів про стягнення завданої довкіллю шкоди ґрунтується на приписах статей 13, 142, 145 Конституції України, статей 15, 19, 47 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", статті 33 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні". 
Так, відповідно до статей 13, 16 Конституції України водні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи держаної влади та органи місцевого самоврядування в межах визначених Конституцією України, а забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України є обов`язком держави. 
Положеннями статті 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є, зокрема, доходи місцевих бюджетів. Доходи місцевих бюджетів формуються за рахунок власних, визначених законом, джерел та закріплених у встановленому законом порядку загальнодержавних податків, зборів та інших обов`язкових платежів. Склад доходів місцевих бюджетів визначається Бюджетним кодексом України та законом про Державний бюджет України. 
У силу дії статті 142 Конституції України місцеві бюджети мають бути достатніми для забезпечення виконання органами місцевого самоврядування наданих їм законом повноважень на забезпечення населення послугами не нижче рівня мінімальних соціальних потреб. Повноваження на здійснення витрат місцевого бюджету мають відповідати обсягу надходжень місцевого бюджету. Природні ресурси, які перебувають у власності територіальних громад, є складовою частиною матеріальної і фінансової основи місцевого самоврядування. 
Статтею 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності, зокрема на землю та природні ресурси. 
До делегованих повноважень органів місцевого самоврядування згідно з пунктом б частини першої статті 33 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" належить контролю за додержанням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охороною земель, природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення, відтворенням лісів. 
Статтею 18-1 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування. Сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України та іншими законами.
Ззідно із статтею 15 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" місцеві ради несуть відповідальність за стан навколишнього природного середовища на своїй території і в межах своєї компетенції здійснюють контроль за додержанням законодавства про охорону навколишнього природного середовища. Для фінансування заходів, спрямованих на охорону навколишнього природного середовища, утворюються місцеві фонди охорони навколишнього природного середовища. 
При стягненні шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, слід врахувати приписи пункту 7 частини третьої статті 29, частини першої статті 69-1 Бюджетного кодексу України, які визначають, що грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, сплачуються у визначеному вказаними нормами співвідношенні на рахунки спеціальних фондів Державного, обласних та місцевих бюджетів в розмірах 30, 20 та 50 відсотків відповідно. 
Таким чином, шкода, заподіяна порушенням природоохоронного законодавства, відшкодовується шляхом перерахування коштів на єдиний розподільчий казначейський рахунок відповідної місцевої ради, на адміністративній території якої скоєно правопорушення, на користь зведеного бюджету, з якого місцевим органом Державної казначейської служби України в подальшому розподіляються конкретні суми коштів до Державного, обласного та місцевого бюджетів у вказаному вище співвідношенні.
Відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 14.01.2011 № 11 "Про бюджетну класифікацію" затверджена класифікація доходів бюджету, зокрема, код класифікації доходів бюджету для грошових стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності - 24062100. 
Згідно з пунктом 2.2 Порядку казначейського обслуговування місцевих бюджетів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 23.08.2012 № 938, у процесі казначейського обслуговування коштів місцевих бюджетів органи Казначейства здійснюють розподіл платежів між рівнями місцевих бюджетів, розподіл інших платежів, що зараховуються до місцевих бюджетів згідно з вимогами Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України та рішенням місцевої ради про бюджет у розмірах, визначених законодавством, та перераховують розподілені кошти місцевих бюджетів за належністю. 
Відтак основним завданням законодавства про охорону навколишнього природного, згідно із статтями 1, 5 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", є збереження природних ресурсів. 
Статтею 35 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" передбачено, що державний контроль у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів. Виконавчі органи сільських, селищних, міських рад здійснюють державний контроль у сфері охорони навколишнього природного середовища.
При цьому беручи до уваги те, що зазначені порушення виявлено органом контролю на території Позивача, сума збитків, завданих порушенням вимог природоохоронного законодавства підлягає зарахуванню саме на відповідний рахунок Позивача. 
Враховуючи те, що Відповідачем заподіяно шкоду навколишньому природному середовищу саме на території Позивача, вказаний орган місцевого самоврядування виконує функції держави у даних спірних відносинах, пов`язаних з відшкодуванням шкоди до бюджету, а тому уповноважений представляти інтереси держави в якості Позивача, що вказує на те, що Прокуратура мала законні підстави для визначення належним позивачем у даній справі саме Позивача. 
Таким чином шкода, заподіяна порушенням природоохоронного законодавства, відшкодовується шляхом перерахування коштів на єдиний розподільчий казначейський рахунок відповідної місцевої ради (в даній ситуації на рахунок Позивача), на адміністративній території якої скоєно правопорушення, на користь зведеного бюджету, з якого місцевим органом Державної казначейської служби України в подальшому розподіляються конкретні суми коштів до державного, обласного та місцевого бюджетів у вказаному вище співвідношенні. 
Тобто Позивач як орган місцевого самоврядування, уповноважений державою забезпечувати виконання відповідного місцевого бюджету, у зв`язку з чим зобов`язаний здійснювати функції щодо забезпечення надходження до місцевого бюджету доходів у вигляді відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу на її території. 
Також суд враховує, що якщо компетентний орган не підтримав позов, пред`явлений прокурором в інтересах держави, це не може бути беззаперечним підтвердженням того, що інтереси держави не потребують захисту. Цей факт актуальності захисту інтересів держави підлягає з`ясуванню з урахуванням конкретних обставин справи, які мають правове значення, за наслідками оцінки наданих учасниками справи доказів. 
У той же час суд звертається до правової позиції Великої Платати Верховного Суду, викладеної у постанові від 21.06.2023 у справі № 905/1907/21, щодо застосування статті 23 Закону України "Про прокуратуру", згідно з якою рада є особою, уповноваженою на вжиття заходів представницького характеру щодо захисту інтересів територіальної громади, інтереси якої є складовою інтересів держави, пов`язаних із законним та ефективним витрачанням коштів місцевого бюджету, а тому є належним позивачем у справі. 
Крім того у справі №918/760/23 колегія суддів Верховного Суду (постанова від 25.06.2024) відхилила доводи скаржника про те, що саме Держаудитслужба є належним органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції щодо реалізації державної політики у сфері закупівель, оскільки Верховний Суд надавав оцінку подібним доводам скаржника у постанові від 05.03.2024 у справі № 918/323/23 та виходив, зокрема з того, що прокурор мав повноваження для подання позовної заяви у даній справі в інтересах держави в особі органу місцевого самоврядування, як органу, що здійснює, зокрема, розподілення бюджетних коштів громади та контроль за їх використанням.
За таких підстав слід дійти висновку про правомірність звернення Прокуратури в суд в особі повноважного органу (Позивача) в даних правовідносинах. 
Водночас суд враховує, що Позивач у спірних правовідносинах виступає як головний розпорядник коштів місцевого бюджету, орган, який представляє інтереси територіальної громади, а також як засновник Відповідача, який здійснює контроль за використанням та збереженням майна та за фінансово-господарською діяльністю, а також особи на користь котрої стягується спірна сумма коштів. 
При цьому Прокуратурою в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача залучено Третю особу-1 з огляду те, що статтею 19 Водного кодексу України пнередбачено, що державний контроль за використанням і охороною вод та відтворенням водних ресурсів здійснюється Кабінетом Міністрів України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, іншими державними органами відповідно до законодавства України. 
Відповідно до статті 34 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" завдання контролю у галузі охорони навколишнього природного середовища полягають у забезпеченні додержання вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища всіма державними органами, підприємствами, установами та організаціями, незалежно від форм власності і підпорядкування, а також громадянами. 
Згідно з частиною першою статтею 35 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" державний контроль у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів. 
Таким чином, Позивач є органом, уповноваженим на захист порушених інтересів держави у даних правовідносинах. 
Дане є підставою для задоволення позовних вимог Прокуратури в інтересах держави в особі Позивача до Відповідача про стягнення 1 510 596,11 грн. на користь Позивача на рахунок спеціального фонду місцевого бюджету - збитків, заподіяних внаслідок самовільного використання підземних вод за відсутності дозволу на спеціальне водокористування.
Що ж до застосування наслідків спливу позовної давності, то суд зазначає таке. 
Прокуратурою за результатами вивчення матеріалів кримінального провадження № 42021182220000021 від 18.05.2021 встановлено підстави для вжиття заходів представницького характеру. 
Так, у ході вивчення матеріалів кримінального провадження встановлено, що за результатами розгляду обвинувального акту у кримінальному провадженні №42021182220000021 від 18.05.2021 про обвинувачення Третьої особи-2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 240 Кримінального кодексу України, 29.01.2025 ухвалою Дубровицького районного суду Рівненської області у справі № 949/2062/24 на підставі статті 49 Кримінального кодексу України Третю особу-2 звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, кримінальне провадження за № 42021182220000021 закрито на підставі пункту 1 частини другої статті 284 КПК України. Цивільний позов Прокурора в інтересах держави в особі Позивача за участю Третьої особи-1 до Відповідача, за участю Третьої особи-2 про стягнення збитків, заподіяних внаслідок самовільного використання підземних вод за відсутності дозволу на спеціальне водокористування - залишено без розгляду. 
При цьому кримінальне провадження по обвинуваченню Третьої особи-2 було відкрито 18.05.2021.
Таким чином, Прокуратурі стало достеменно відомо про порушення інтересів держави лише 18.05.2021, а з урахуванням вимог КПК України щодо таємниці досудового розслідування, останній фактично мав можливість вжити відповідні заходи представницького характеру, в порядку статті 23 Закону України "Про прокуратуру", лише після виконання вимог наказу Генерального прокурора від 11.06.2021 № 194 "Про організацію взаємодії органів прокуратури з питань захисту інтересів держави в суді поза межами кримінального провадження" щодо передачі відповідних матеріалів кримінального провадження.
Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. 
Водночас, суд враховує, що Законом України від 30.03.2020 № 540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" (далі - Закон України від 30.03.2020 № 540-IX) розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину". 
Отже, Законом України від 30.03.2020 № 540-IX про внесення змін до деяких законодавчих актів України, який набрав чинності 02.04.2020, трирічний строк позовної давності було продовжено на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). 
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" установлено карантин з 12.03.2020 на усій території України, який продовжено до 22.06.2020 - постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 № 392 та до 31.07.2020 - постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2020 № 500. 
Постановою Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 № 641 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID 19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 1 серпня до 31 грудня 2020 року на території Автономної Республіки Крим, Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано Франківської, Кіровоградської, Київської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, м. Києва, м. Севастополя (далі - регіони) карантин, продовживши на всій території України дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211.
Так, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин, який постановами Кабінету Міністрів України неодноразово продовжувався і був скасований 01.07.2023. 
Крім того згідно з пунктом 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Отже, перебіг позовної давності у цій справі продовжувався у зв`язку із карантином до 01.07.2023, а із введенням воєнного стану та набрання чинності законом № 2120-ІХ (15.03.2022) продовжувався до 29.01.2024, а з набрання чинності законом № 3450-ІХ від 08.11.2023 - зупинився. У подальшому, на підставі Закону України "Про внесення зміни до 7 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України щодо поновлення перебігу позовної давності" від 14.05.2025 № 4434-ІХ (далі - Закон України № 4434-IX), який набрав чинності 04.09.2025, зазначений пункт 19 виключено. 
Отже, перебіг позовної давності було зупинено на час дії воєнного стану, однак, у подальшому, було відновлено з 04.09.2025, що передбачено Законом України № 4434-IX, а відтак і розпочала свій перебіг позовонї давності за даними правовідносинами, яка на момент звернення Прокуратури до суду не сплинула, а отже і не є пропущеною, як помилково визначили Позивач та Відповідач.
Частиною другою статті 2 ЦК України передбачено, що одним з учасників цивільних правовідносин є держава, яка згідно зі статтями 167, 170 цього Кодексу набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин. 
Згідно з частиною другою статті 3 ЦПК України у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. 
Одним з таких органів є прокуратура, на яку статтею 131-1 Конституції України покладено представництво інтересів держави у випадках, визначених законом. 
При цьому, відповідно до частин першої та п`ятої статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. 
Виходячи зі змісту статей 256, 261 ЦК України, позовна давність є строком пред`явлення позову, як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу). Порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися", що містяться у статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. 
З викладеного вбачається, що строк звернення до суду щодо стягнення з Відповідача збитків не є пропущеним, а тому заяви Позивача та Відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності не підлягають до задоволенню.
Відповідно до статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з частиною першою статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною першою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до частини першої статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з частиною першою статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Враховуючи викладене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені Прокуратурою вимоги підлягають задоволенню.
Відповідно до частин першої та другої статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З огляду на викладене та враховуючи, що позов визнано судом обґрунтованим та таким що підлягає задоволенню у повному обсязі, витрати Позивача зі сплати судового збору, відповідно до вимог ГПК України, покладаються на Відповідача. 
Керуючись статтями 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити.
2. Стягнути з Комунального підприємства "Міскводоканал"Дубровицької міської ради (34100, Рівненська обл., Сарненський р-н., м. Дубровиця, вул. Комунальна, 7, код ЄДРПОУ 35708362) на користь Дубровицької міської ради (34100, Рівненська обл., Сарненський р-н., м. Дубровиця, вул. Воробинська, 16, код ЄДРПОУ 05390997, на рахунок спеціального фонду місцевого бюджету UA75899998033315331000017511, отримувач: ГУК в Рівненській області, Дубровицька міська тг, код отримувача (ЄДРПОУ) 38012494, банк отримувача Казначейство України (ел. адм. подат.) код класифікації доходів 24062100) збитки заподіяні державі внаслідок самовільного використання водних ресурсів у розмірі 1 510 596,11 грн. (один мільйон п`ятсот десять тисяч п`ятсот дев`яносто шість гривень 11 копійок).
3. Стягнути з Комунального підприємства "Міскводоканал"Дубровицької міської ради (34100, Рівненська обл., Сарненський р-н., м. Дубровиця, вул. Комунальна, 7, код ЄДРПОУ 35708362) на користь Рівненської обласної прокуратури (33028, Рівненська обл., м. Рівне, вул. 16 липня, буд. 52, код ЄДРПОУ 02910077; р/р UA228201720343130001000015371, МФО 820172, ЄДРПОУ 02910077, банк одержувач - Державна казначейська служба України, м. Київ, код класифікації видатків бюджету - 2800) 22 658,94 грн. (двадцять дві тисячі шістсот п`ятдесят вісім гривень 94 копійки) витрат зі сплати судового збору.
4. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Позивач (стягувач): Дубровицька міська рада (34100, Рівненська обл., Сарненський р-н., м. Дубровиця, вул. Воробинська, 16, код ЄДРПОУ 05390997).
Стягувач щодо судового збору: Рівненська обласна прокуратура (33028, Рівненська обл., м. Рівне, вул. 16 липня, буд. 52, код ЄДРПОУ 02910077).
Відповідач (боржник): Комунальне підприємство "Міскводоканал"Дубровицької міської ради (34100, Рівненська обл., Сарненський р-н., м. Дубровиця, вул. Комунальна, 7, код ЄДРПОУ 35708362).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено до Північно-Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, встановлені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 11 червня 2026 року.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: http://rv.arbitr.gov.ua.
Суддя А.О. Селівон