Справа № 638/24934/24
Провадження № 2/638/1020/26
РІШЕННЯ
Іменем України
28 квітня 2026 року       м. Харків
Шевченківський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого судді Тимченка А.М.,
за участю секретаря судового засідання Кондратюк І.В.,
представника відповідача ОСОБА_2.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Харкова в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в:

У грудні 2024 року ТОВ «Діджи Фінанс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просило суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за Кредитним договором № 103913657 від 01.05.2021 у розмірі 19748,82 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01.05.2021 за власного волевиявлення, з повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, в Особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСЮ «МІЛОАН», ОСОБА_1 подала Заявку на отримання кредиту № 103913657. 
За умовами Кредитного договору, до укладення Договору відповідач отримала проект цього кредитного Договору разом з додатками (в електронному вигляді в особистому кабінеті), ознайомилася з усіма його умовами та Правилами, що розміщені на вебсайті Товариства та є невід`ємною частиною цього Договору. 
На виконання укладеного з ТОВ «МІЛОАН» договору та на підставі платіжного доручення позичальнику були перераховані кредитні кошти на Картковий рахунок в сумі 5000 грн. 
Проте, відповідач не виконала належним чином кредитні зобов`язання, внаслідок чого, керуючись ст. 530, 1082, 1084 ЦК України, 29.07.2021 згідно умов Договору відступлення прав вимоги №05Т, ТОВ «МІЛОАН» відступило право вимоги за Кредитним Договором № 103913657 від 01.05.2021 на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», а відповідно ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло права вимоги до відповідача.
Згідно Договору відступлення права вимоги сума боргу перед ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» становить 19748,82 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 4428 грн, заборгованість за відсотками - 14370,82 грн, заборгованість за комісійними винагородами - 950 грн.
Позивачем, який набув права грошової вимоги, на адресу відповідача, зазначену в Кредитному договорі № 103913657 від 01.05.2021, було направлено повідомлення про відступлення права вимоги від ТОВ «МІЛОАН» до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», в якому зазначено інформацію про порядок погашення заборгованості по Кредитному договору № 103913657 від 01.05.2021. Не зважаючи на це, позичальник не виконала свого обов`язку та припинила повертати наданий їй кредит в строки, передбачені кредитним договором № 103913657 від 01.05.2021.
У відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 проти позову заперечувала з наступних підстав. По-перше, позивачем не доведено факт укладання Договору з відповідачем та його істотних умов, єдиним доказом чого може бути оригінал примірнику такого договору в електронній формі з усіма реквізитами, у тому числі - підписами сторін, згідно зі ст. 100 ЦПК України та ч. 1 ст. 5, абз. 1 ч. 1 ст. 7 та ч. 4 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», який дозволить перевірити наявність електронних цифрових підписів обох сторін договору у дату його укладання, щоб встановити достовірний незмінний зміст підписаного сторонами Договору і застосувати його умови до правовідносин сторін при ухваленні рішення суду. По-друге, позивачем не надано доказів надання відповідачу його примірнику оригіналу Договору ні під час, ні після його укладення, у редакції, яка б забезпечувала його цілісність та незмінність. Отже, відповідач не може бути зобов`язаний виконувати умови, з якими він не був фактично ознайомлений, і такий правочин згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про електронну комерцію», ч. 2, 6 ст. 12 Закону України «Про захист прав споживачів» не є підставою виникнення обов`язків у відповідача як споживача кредитних послуг. По-третє, позивачем не доведено факту видачі кредиту та розміру заборгованості загального та по її складовим (основному боргу, відсоткам, неустойці, які не були погоджені у письмовій формі). По-четверте, нараховані позивачем суми не відповідають законодавству України, у тому числі ст. 1048 ЦК України, ч. 3 ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування» та заявленим самим позивачем у наданих копіях договорів та графіків платежів умовам кредитування, і є непропорційно великою сумою, не відповідають засадам справедливості, добросовісності та розумності цивільно-правових відносин та правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду. 
Відповідач зазначає, що якщо застосовувати до правовідносин сторін умови кредитного договору та графіку платежів, копії яких надав позивач, то строк кредитування визначений сторонами становить 7 днів, сума процентів за весь період договору - 6650,00 грн, до сплати всього 11650,00 грн - саме так зазначено в договорі наданому позивачем. Відповідачем не погоджувалось жодного продовження визначеного строку кредитування чи інших його умов. Відповідач не погоджував, що за кожен день прострочення поза межами строку кредитування будуть нараховуватись відсотки, підвищені відсотки чи неустойка, і не погоджував продовження нарахування процентів понад строк зазначений у графіку платежів. У тому числі відсутні такі відомості у наданій позивачем паперовій копії заявки. 
Щодо підвищених відсотків, які нараховуються після спливу строку кредитування, то вони за своєю суттю є пенею, відтак ця умова договору є нікчемною. Безпідставним є продовження нарахування договірних процентів, комісій та неустойки після завершення строку кредитування всупереч ч. 1 ст. 530, ст. 1048, 1050 ЦК України, який був встановлений Договором. Після настання строку виконання зобов`язань у повному обсязі позикодавець не мав права продовжувати нараховувати проценти та неустойку, а мав право лише на стягнення сум, передбачених ст. 625 ЦК України (постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 та від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц). 
Відповідач зазначає, що розрахунки позивача показують, що ним відповідачу було надано неповну і недостовірну інформацію про ціну фінансової послуги, суму абсолютного значення подорожчання кредиту до та під час подання заявки, а продовження нарахування процентів після закінчення строку дії кредитування та поза межами ціни договору вказаної у Графіку платежів є безпідставним.
Щодо несправедливих умов договору, то відповідач зазначив, що вимоги позивача не відповідають ст. 551 ЦК України, ч. 2, пунктам 5, 10 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», з ч. 2, 3 ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування» ( у чинній на час розгляду справи редакції), засадам добросовісності, розумності та справедливості.
Крім того, застосування позивачем підвищеної процентної ставки / нарахування пені відбулося саме у період карантину, всупереч обмеженням, встановленим спеціальним законодавством, а саме Законом України «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19», яким передбачено, що позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. Отже, враховуючи обмеження, встановлені спеціальним законодавством, Позивач не мав права застосовувати до відповідача в період карантину з 01.03.2020 р. по 30.06.2024 р. неустойку (штраф, пеню), підвищені відсотки та інші платежі, включно по ст. 625 ЦК України, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором, і не мав права взагалі підвищувати процентну ставку (якщо він вважає це процентами, а не пенею).
Позивачем надано суду копію повідомлення про відступлення права вимоги, але жодних доказів його отримання відповідачем, як і доказів його відправлення відповідачу суду не надано. У даному випадку позивачем порушено ст. 516, 517, 613 ЦК України, оскільки відповідач вперше дізнався про існування позивача, отримавши ухвалу суду та ознайомившись з матеріалами даної справи. Відтак, має місце прострочення кредитора, оскільки до отримання відповідачем повідомлення про відступлення прав вимоги, за відсутності доказів, що відповідач взагалі був повідомлений про вимоги позивача до моменту звернення останнього до суду з позовом, права позивача не є порушеними відповідачем і вимоги до останнього у судовому порядку є передчасними, та має місце недоведеність права вимоги і прострочення кредитора.
ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» подало додаткові пояснення, в яких зазначило, що законодавством України передбачено, що оформлення Кредиту онлайн із використанням одноразового пароля прирівнюється до підписання Договору в паперовій формі власноручним підписом. Оскільки ТОВ «МІЛОАН» було направлено відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при веденні якого відповідач підтверджує прийняття умов Кредитного Договору № 103913657 від 01.05.2021 р., який також знаходиться у власному кабінеті Відповідача на офіційному веб-сайті URL: https://miloan.ua/. Одноразовий ідентифікатор, як і лог підпису Кредитора (логи (лог-файли) - містять інформацію про роботу сервера і зберігають в собі певні дії користувача або програми), зафіксовано у Кредитному договорі, переданому первісним кредитором Позивачу у pdf.форматі, проте є зашифрованим, у зв`язку із чим при стандартному завантаженні до електронного кабінету чи під час друку не відображається, у зв`язку із чим позивач надає скріншот першого листа Договору із одноразовим ідентифікатором V84144.
Позивач зазначає, що договір між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому відповідач через особистий кабінет на веб-сайті Первісного кредитора подала заявку на отримання кредиту за умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання кредиту, після чого первісний кредитор надіслав позичальнику за допомогою засобів зв`язку на зазначений ним номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду (одноразовий ідентифікатор - дані в електронній формі у вигляді алфавітноцифрової послідовності), який відповідач використала для підтвердження підписання кредитного договору. Саме відповідач ініціювала укладення такого договору, оформивши заявку на сайті первісного кредитора, підписавши договір з використанням одноразового ідентифікатора. Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови користування коштами, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення договору в електронній формі, на погоджених умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що спростовує доводи Відповідача викладені в відзиві на позовну заяву. Договір укладений між сторонами в електронній формі має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання Одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу Відповідачем на веб-сайт за допомогою Логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачем та первісним кредитором (позикодавцем) не було б укладено.  
Ухвалою суду від 12 лютого 2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням сторін про судове засідання.
Ухвалою суду від 27 листопада 2025 року за клопотанням позивача витребувано у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (Код ЄДРПОУ 14360570, Юридична адреса: вул. Грушевського, 1д, м. Київ 01001, Україна, Адреса для кореспонденції: вул. Набережна Перемоги, 30, м. Дніпро, 49094, Україна; електронна адреса: info@privatbank.ua; адреса офіційного вебсайта - https://www.privatbank.ua):
- Інформацію щодо наявності у ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) карткового рахунку відкритого у банку станом на 01.05.2021;
- Інформацію щодо належності ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) карткового рахунку № НОМЕР_2 ;
- Виписку по рахунку за номером картки № НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) в період з 01.05.2021 по 06.05.2025 в частині інформації про зарахування на її рахунок кредитних грошових коштів у сумі 5000,00 грн.
15 грудня 2025 року до суду від АТ КБ «ПриватБанк» надійшли витребувані докази. 
Ухвалою суду від 23 січня 2026 року за клопотанням представника відповідача витребувано на матеріальному носії у Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» оригінал електронного доказу - Договору про споживчий кредит № 103913657 від 01.05.2021 з накладеним на нього електронним підписом (КЕП чи УЕП) кредитодавця (якщо такий підпис було накладено) або у простому ПДФ-форматі (у разі ненакладення кредитодавцем КЕП чи УЕП на договір) з доказами направлення примірника електронного кредитного договору відповідачу на визначену ним електронну адресу або на його акаунт у цій же інформаційно-комунікаційній системі (прикріплений файл, посилання на веб-сторінку тощо), що виключає технічну можливість внесення в односторонньому порядку змін до примірника електронного договору після його укладення і направлення відповідачу.
09 березня 2026 року позивач повідомив про неможливість виконання ухвали у встановлений судом строк. 
13 березня 2026 року надав докази на виконання ухвали суду, а саме згоду на обробку персональних даних; згоду на отримання та передачу інформації, зокрема такої, що складає кредитну історію; інформація з електронного файлу (LogFile застосування коду); Оферту та Акцепт; Хронологію вчинення дій щодо укладення кредитного договору у формі електронного правочину; Довідку з інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ Мілоан про надсилання одноразового ідентифікатора у формі смс.
В судове засідання позивач не з`явився, просив справу розглянути за його відсутністю, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.
У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував з підстав, викладених у відзиві. Зазначив, що в договорі споживчого кредиту відсутні підписи. Позивач не підтвердив факт надання кредитних коштів. Надана АТ КБ «ПриватБанк» виписка не містить відомостей про те, від кого надійшли грошові кошти на картку відповідача.
Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на таке.
Судом встановлено, що 01 травня 2021 року ТОВ «МІЛОАН» (Кредитодавець) та ОСОБА_1 (Позичальник) уклали Договір про споживчий кредит №103913657, відповідно до п. 1.1. якого Кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим Договором, на строк визначений п.1.3. Договору надати Позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п.1.2. Договору (далі - кредит), а Позичальник зобов`язується повернути Кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі - плата) у встановлений п.1.4. Договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором. Кредит надається з метою задоволення потреб Позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника. Типом кредиту є кредит.
Відповідно до п. 1.2. Договору сума (загальний розмір) кредиту становить 5000,00 грн. у валюті: Українські гривні. 
Згідно з п. 1.3. Договору Кредит надається строком на 7 днів з 01.05.2021 (строк кредитування). Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 08.05.2021 (п. 1.4 Договору).
Відповідно до п. 1.5.1 Договору комісія за надання кредиту: 950.00 грн., яка нараховується за ставкою 19.00 відсотків від суми кредиту одноразово.
Проценти за користування кредитом: 700.00 грн., які нараховуються за ставкою 2.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п. 1.5.2. Договору).
Згідно з п. 1.6. Договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. 
Пунктом 4.2 Договору передбачено, що у разі прострочення Позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього Договору, Кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п.1.6 Договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст.625 Цивільного кодексу України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п.1.6 Договору. Обов`язок Позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимог Кредитодавця.
Згідно з п. 2.1. Договору кредитні кошти надаються Позичальнику шляхом переказу на Картковий рахунок.
Цей Кредитний договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті Позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та\або відповідний мобільний додаток чи інші засоби (п. 6.1 Договору).
Згідно з п. 6.2 Договору розміщені в Особистому кабінеті Позичальника проект цього Кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицію Товариства про укладення Кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладання цього Кредитного договору (акцепт) надається Позичальником шляхом відправлення Товариству електронного повідомлення та відбувається іззастосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається Товариством електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефонний номер Позичальника, а Позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього Кредитного договору/ електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене Позичальником через сайт Товариства, мобільний додаток або у SMS-повідомленні з мобільного телефонного номеру Позичальника на номер 2277 (вартість відправки SMS-повідомлення для Позичальника визначено у Правилах). Після укладення цей Кредитний договір надається Позичальнику шляхом розміщення в Особистому кабінеті Позичальника. Додатково укладений електронний кредитний договір та/або повідомлення про його укладення може бути на розсуд Товариства направлено Позичальнику на електронну пошту або іншими каналами (засобами) зв`язку, наданими Позичальником Товариству. 
Цей Договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі (п. 6.5 Договору).
У п. 10 «Реквізити сторін» Договору зазначені наступні відомості про позичальника: ОСОБА_1 , Код: НОМЕР_1 , Паспорт: НОМЕР_3 , Адреса місця реєстрації (проживання): АДРЕСА_1 , Телефон: НОМЕР_4 .
Договір підписано ОСОБА_1 01 травня 2021 року о 15:18 год. електронним підписом одноразовим ідентифікатором V84144, що відображено у верхньому лівому куті першого аркушу договору, дослідженого судом за допомогою комп`ютерної програми ADOBE READER. 
Згідно з Довідкою з інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «МІЛОАН» про надсилання одноразового ідентифікатора у формі смс, виданою ТОВ «МІЛОАН», для підписання договору №103913657 від 01.05.2021 року ТОВ «МІЛОАН» було надіслано смс Позичальнику: Дата та час надсилання смс - 2021-05-01 о 15:17:37 год.; Текст надісланого смс - «УВАГА! СПІВРОБІТНИКИ ТЕНГО НІКОЛИ НЕ ПИТАЮТЬ ЦЕЙ КОД! НЕ ПОВІДОМЛЯЙТЕ ЙОГО НІКОМУ! Ваш секретний код підписання договору V84144 Перегляньте договір та підпишіть кодом в Особистому кабінеті на сайті: https://tng.vc/24m4r»; Телефонний номер на який надіслано смс - +380974161832; Статус смс - Sent.
Факт укладення договору також підтверджується Інформацією з електронного файлу (LogFile застосування коду) щодо підтвердження підписання позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором електронного повідомлення про прийняття пропозиції укласти кредитний договір у формі електронного правочину №103913657 від 01.05.2021.
Згідно з Хронологією вчинення дій щодо укладення кредитного договору у формі електронного правочину № 103913657 від 01.05.2021, для укладення електронного кредитного договору, сторони вчинили наступні дії в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та поза нею, зокрема:
01.05.2021 о 15:11:00 год. введено позичальником даних по заяві;
01.05.2021 о 15:13:57 год. Клієнту відправлено e-mail з проханням додати карту на сайті;
01.05.2021 о 15:17:05 год. Клієнту відправлено SMS повідомлення з пропозицією інших умов кредитування;
01.05.2021 о 15:17:30 год. Прийняття позичальником пропозиції інших умов; Створено пропозицію про укладення кредитного договору (оферту) в особистому кабінеті позичальника; Позичальнику відправлено SMS повідомлення про погодження кредиту та необхідність підписати акцепт на сайті; Позичальнику відправлено SMS повідомлення з ідентифікатором (кодом) для підписання акцепту та укладення договору;
01.05.2021 о 15:18:18 год. Позичальником підписано одноразовим ідентифікатором та відправлено Товариству електронне повідомлення про прийняття пропозиції укласти кредитний договір (акцепт); Друкована форма укладеного кредитного договору розміщена в особистому кабінеті Позичальника; Кредитні кошти перераховано на картку Позичальника.
На підставі платіжного доручення № 27244199 від 01.05.2021 платник ТОВ «МІЛОАН» здійснило безготівковий переказ грошових коштів отримувачу ОСОБА_1 , код НОМЕР_1 , на банківську картку № НОМЕР_2 , у розмірі 5000,00 грн з призначенням платежу: «Кошти згідно договору 103913657».
Відповідно до листа АТ КБ «ПриватБанк» від 29-11-2025 №20.1.0.0.0/7-251128/76602-БТ у відповідь на 638/24934/24 від 27-11-2025, на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_5 ( НОМЕР_6 ). По рахунку (ах) НОМЕР_5 ( НОМЕР_6 ) було зарахування коштів на суму 5000,00 грн. від 01.05.2021.
Випискою по рахунку НОМЕР_5 ( НОМЕР_6 ) підтверджується, що 01.05.2021 на карту № НОМЕР_5 було зараховано грошові кошти у розмірі 5000,00 грн, деталі платежу: «Liq Pay. Переказ з карти на карту від 01-05-2021. ID платежу 1635695446».
Згідно з Відомістю про щоденні нарахування та погашення, складеною ТОВ «МІЛОАН», за кредитним договором № 103913657 за період з 01.05.2021 до 19.07.2021 здійснено наступні нарахування і погашення:
Надання кредиту - 5000,00 грн;
Нараховано процентів згідно п.1.5.2 договору (з 02.05.2021 до 20.05.2021) - 1812,82 грн;
Нараховано процентів згідно п.1.6 договору (з 21.05.2021 до 19.07.2021) - 13284,00 грн;
Нараховано комісію за оформлення кредиту - 950 грн;
Нараховано комісію за пролонгацію - 572 грн;
Сплачено тіло кредиту: 150 + 145 + 141 + 136 = 572 грн;
Сплачено проценти: 165 + 177 + 188 + 196 = 726 грн;
Сплачено комісію: 150 + 145 + 141 + 136 = 572 грн;
Залишок боргу:
Борг по тілу - 4428 грн
Борг по відсотках - 14370,82 грн;
Борг по пені - 950 грн;
Загальний борг - 19748,82 грн.
29 липня 2021 року ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» уклали Договір відступлення прав вимоги № 05Т, відповідно до п. 1.2 якого на умовах, встановлених цим Договором, Кредитор передає (відступає) Новому Кредиторові за плату, а Новий Кредитор приймає належні Кредиторові права грошової вимоги (Права Вимоги) до Боржників за Кредитними Договорами вказаними у Реєстрі Боржників, укладеними між Кредитором і Боржниками (Портфель Заборгованості).
Внаслідок передачі (відступлення) Портфеля Заборгованості за цим Договором, Новий Кредитор заміняє Кредитора у Кредитних Договорах, що входять до Портфеля Заборгованості та відповідно вказані у Реєстрі Боржників, та набуває прав грошових вимог Кредитора за цими Кредитними договорами, включаючи право вимагати від Боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань Боржників за Кредитними договорами (п. 1.2 Договору).
У відповідності до умов цього Договору Кредитор передає (відступає) Новому Кредиторові Права вимоги до Боржників які виникли у Кредитора внаслідок укладення з Боржниками Кредитних договорів та надання Кредитором Боржникам кредитних коштів, та які входять до Портфелю Заборгованості. Загальний розмір Портфеля Заборгованості Боржників, Права вимоги до яких відступаються, складає 61 003 008 (шістдесят один мільйон три тисячі вісім) грн. 23 коп. станом на дату підписання Сторонами цього Договору (п. 6.1 Договору).
Згідно з п. 6.2 Договору оформлення відступлення Права Вимоги відбувається в наступному порядку: 
6.2.1. За цим Договором Кредитор передає, а Новий Кредитор приймає Права Вимоги в розмірі Портфеля Заборгованості;
6.2.2. Для підтвердження дійсності Прав Вимоги, що відступаються, Кредитор надає Новому Кредиторові Документацію в порядку, передбаченому цим Договором;
6.2.3. Права Вимоги переходять до Нового Кредитора з моменту підписання сторонами цього Договору, після чого Новий Кредитор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно їх заборгованості. При цьому виконання Новим Кредитором та Кредитором умов, що визначені цим пунктом, є необхідною та достатньою підставою для оформлення відступлення Права Вимоги. Додаткового оформлення відступлення Права Вимоги у цих випадках не вимагається.
Згідно з п. 6.3 Договору з моменту переходу до Нового Кредитора Прав Вимоги, відповідно до умов п. 6.2.3 цього Договору, Новий Кредитор заміняє Кредитора у Кредитних Договорах, що входять до Портфеля Заборгованості, та набуває всіх прав (в тому числі прав грошових вимог) Кредитора за цими Кредитними договорами. Разом з Правами Вимоги до Нового Кредитора переходять всі інші пов`язані з ними права, в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, зокрема, пред`явлення претензій Боржникам щодо заборгованості, право на звернення до суду за місцем, визначеним чинним законодавством, право на всі суми, які Новий Кредитор одержить від Боржників на виконання його вимог, та інші, включаючи права, які забезпечують зобов`язання Боржника.
Пунктом 7.1 Договору передбачено, що в якості компенсації за придбання (відступлення) Прав Вимоги, Новий Кредитор сплачує Кредиторові плату в розмірі, що станом на дату підписання Сторонами цього Договору складає 2 377 752 (два мільйони триста сімдесят сім тисяч сімсот п`ятдесят дві) грн 76 коп. без ПДВ до 02.09.2021 включно за таким графіком: 
1) 595 000,00 грн - 12.08.2021;
2) 595 000,00 грн - 19.08.2021;
3) 595 000,00 грн. - 26.08.2021;
4) 592 752,76 грн. до 02.09.2021 включно.
Факт здійснення між Сторонами приймання-передачі Документації підтверджується відповідним Актом приймання-передачі (Додаток №5 до цього Договору), підписаним особами, що мають повноваження на здійснення цих дій від кожної зі Сторін (п. 8.2 Договору).
Платіжними інструкціями № 1188 від 12.08.2021 на суму 595000.00 грн, № 1430 від 19.08.2021 на суму 595000.00 грн, № 1450 від 26.08.2021 на суму 595000.00 грн, № 1465 від 02.09.2021 на суму 592752.76 грн підтверджується здійснення ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» на користь ТОВ «МІЛОАН» оплати згідно Договору відступлення права вимог № 05Т від 29.07.2021.
Згідно з Витягом з Додатку до Договору факторингу №05Т від 29.07.2021 року, сформованим 09.12.2024, ТОВ «МІЛОАН» відступило ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 103913657 від 01.05.2021 на суму заборгованості 19748,82 грн, з яких: 4428 грн - сума заборгованості за тілом кредиту, 14370,82 грн - сума заборгованості за відсотками, 950,00 грн - сума заборгованості за комісією. 
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).
За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно із статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).
За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах.
Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.
Стаття 11 вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору.
Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі «Інтернет» або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.
Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них.
Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:
надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12цього Закону;
заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12цього Закону;
вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту.
У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України.
За змістом статті 12 цього Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:
електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;
електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;
аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Під час вирішення питання розподілу тягаря доведення судом підлягають до застосування правила частини 3 статті12, частини 1 статті 81 ЦПК України, згідно з якими кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За правилом статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Згідно з приписами статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Положеннями статті 95 ЦПК України встановлено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.
Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.
Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.
Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.
Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
При цьому, згідно із частиною третьою ст. 100 ЦПК України учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.
Водночас частиною п`ятою цієї статті передбачено, якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
Отже, якщо до суду подано копію електронного доказу, це саме по собі не означає неприйнятність такого доказу як такого. Лише якщо в учасника справи або в суду виникне сумнів щодо цього доказу, то суд може витребувати в учасника справи, який надав таку копію, оригінал електронного документа.
Згідно із частиною першою статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги».
Оскільки електронний підпис не завжди може міститися безпосередньо на самому електронному документі або в файлі, який містить цей документ, а може існувати окремо, поєднуючись із електронним документом лише логічно, то з технічної точки зору оригінал електронного документу може зберігатися в декількох файлах, на декількох веб-сторінках, серверах тощо. Тому ознайомлення з таким оригіналом може передбачати вчинення таких дій, як, наприклад: (а) візуальний огляд веб-сторінок, на яких розміщено електронний документ та його електронний підпис; (б) візуальний огляд файлу, в якому зберігається електронний документ, а також акаунту учасника справи на сервісі електронної пошти, який підтверджує, що певній особі засобами електронної пошти надсилався саме цей файл і саме з цього акаунту учасника справи; (в) візуальний огляд інформаційно-комуніційної системи, власником якої створено електронний документ та можливість авторизуватися в цій системі для її користувачів, а також отримати від власника системи відповідний електронний документ за допомогою технічних засобів цієї системи або іншої.
Отже, можливість перевірки судом достовірності, цілісності і незмінюваності електронного документа, залежить перш за все від виду підпису, за допомогою якого він підписаний. Якщо електронний документ підписаний за допомогою КЕП чи УЕП, суд може перевірити достовірність, цілісність і незмінність даних, які в ньому містяться, за допомогою спеціальних програмних засобів або з використанням спеціальних онлайн-сервісів.
Якщо до суду не було надано примірників електронного кредитного договору з підписом за допомогою КЕП чи УЕП (електронний документ підписано за допомогою будь-якого іншого електронного підпису), то суд має здійснити окремі процесуальні дії, спрямовані на перевірку цілісності та незмінюваності даних, які в ньому містяться та з`ясувати: (а) чи направлявся примірник електронного кредитного договору відповідачу на визначену ним електронну адресу або на його акаунт у цій же інформаційно-комунікаційній системі; (б) якщо так, то в якому вигляді він відправлявся (прикріплений файл, посилання на веб-сторінку тощо); (в) чи існує технічна можливість внести зміни до примірника електронного договору після його укладення і направлення відповідачу в односторонньому порядку без його згоди. Відповідно, якщо в ході здійснення цих дій буде встановлено, до прикладу, що відповідачу було надіслано лише посилання на веб-сторінку, де міститься договір, а сам текст договору на цій сторінці викладено у простому ПДФ-форматі, то підтвердження цілісності і незмінюваності тексту цього договору фактично немає, оскільки цей формат дозволяє власнику веб-сторінки (сайту) вносити зміни в односторонньому порядку. Якщо ж договір був направлений відповідачу у вигляді прикріпленого ПДФ-файлу, з електронної адреси позивача, яка чітко дає зрозуміти, що це саме його адреса, і сам текст листа та додатки до нього технічно неможливо змінити, то це є належним підтвердженням цілісності і незмінюваності електронного документа. (постанова Верховного Суду від 04 лютого 2026 року по справі № 758/14925/23).
За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Аналізуючи наведені положення законодавства та правові висновки Верховного Суду в контексті обставин цієї справи, суд зазначає, що позивач, належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами довів обставини укладення між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 кредитного договору № 103913657 від 01.05.2021 на встановлених судом умовах.
Такий висновок суду ґрунтується на тому, що зміст дослідженого в судовому засіданні кредитного договору № 103913657 від 01 травня 2021 року свідчить про те, що у відповідності до вимог частини 1 статті 638 ЦК України між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлено в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатору, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства.
Оскільки цей договір укладені на сайті кредитодавця і ОСОБА_1 підписала його 01.05.2021 о 15:18 год. електронним підписом одноразовими ідентифікатором V84144, тому без отримання повідомлення з відповідним ідентифікатором, без здійснення входу на сайт товариства, такий договір не був би укладений.
Такий висновок суду узгоджується з правовими висновками, викладеними Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19, провадження № 61-1602св20, від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20, провадження № 61-2903св21, від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20, провадження № 61-2303св21, від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20, провадження № 61-16059св21, від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20, провадження № 61-2902св21.
Договір містить податковий номер, паспортні дані, адресу, ОСОБА_1 . На виконання умов договору на банківську картку ОСОБА_1 було зараховано кредитні кошти у розмірі 5000,00 грн, що підтверджується сукупністю досліджених доказів, а саме платіжним дорученням, листом АТ КБ «ПриватБанк» та випискою з банківського рахунку відповідача, наданою АТ КБ «ПриватБанк». Отже, договір було укладено з дотриманням вимог Закону України «Про електронну комерцію», відтак він вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Відповідачем не надано жодних пояснень щодо тієї обставини, що її персональні дані відображені у кредитному договорі. При цьому, відповідачем не наведено аргументів та не надано доказів щодо факту неправомірного заволодіння сторонніми особами її персональними даними для укладення кредитного договору.
Щодо доводів відповідача про необхідність дослідження оригіналу кредитного договору на матеріальному носії задля перевірки електронних підписів сторін, то суд зазначає, що кредитний договір з боку позичальника підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором, а не КЕП/УЕП, відтак перевірка її підпису за допомогою програмного забезпечення та онлайн-сервісів є неможливою. Зазначаючи про недоведеність позивачем факту незмінюваності умов договору з часу його укладання, відповідач всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, на підтвердження своїх заперечень та з метою спростування достовірності поданого позивачем доказу, не надала суду примірника договору № 103913657, підписаного сторонами, в редакції, відмінній від тієї, що долучена до позову. В цій частині доводи відповідача зводяться до концепції негативного доказу з покладанням на позивача надмірного тягаря доказування, що суперечить принципу змагальності цивільного судочинства. 
Крім того, судом враховано, що згідно з хронологією вчинення дій щодо укладення кредитного договору у формі електронного правочину № 103913657 від 01.05.2021, договір укладено в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «МІЛОАН» та відразу після його укладення розміщено у особистому кабінеті позичальника. Обставин про внесення будь-яких подальших змін в систему щодо вказаного договору судом не встановлено.
Зважаючи, що відповідачу надсилався примірник кредитного договору у її акаунт у інформаційно-комунікаційній системі кредитодавця, після чого зміни до договору не вносилися, тому суд не вбачає підстави вважати вказаний доказ неналежним.
Щодо відповідності долученої позивачем електронної копії електронного договору вимогам процесуального законодавства, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, на яку накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.
З долученого позивачем до позовної заяви договору вбачається, що він є електронним правочином, підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
Електронний примірник договору у форматі .PDF долучено позивачем до позовної заяви за допомогою системи «Електронний суд».
Відповідно до пп. 27 п. 2 Розділу ІІІ Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого Рішення Вищої ради правосуддя 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21, до створених в Електронному суді документів користувачі можуть додавати інші файли (зображення, відеофайли тощо); відповідні додані файли (додатки) підписуються кваліфікованим електронним підписом користувачів разом зі створеними в Електронному суді документами, до яких вони додаються.
Таким чином, долучений до позовної заяви договір у форматі .PDF подано відповідно до вимог ст. 100 ЦПК України, він є електронним доказом, який поданий у електронній копії, на яку накладено кваліфікований електронний підпис, оскільки подання доказів, в тому числі електронних, через систему «Електронний суд» без накладення кваліфікованого електронного підпису неможливе. Саме по собі подання документів через систему «Електронний суд» з одночасним накладенням електронного підпису забезпечує його незмінність, цілісність та справжність цього доказу, оскільки при редагуванні файлу у форматі .PDF за допомогою програмного забезпечення буде втрачено електронний підпис представника позивача.
Підстав вважати, що електронна копія договору не відповідає оригіналу електронного договору, враховуючи дотримання вимог щодо порядку подання електронних доказів, судом не встановлено, а стороною відповідача не надано доказів, які би ставили під сумнів відповідність оригіналу надану позивачем електронну копію договору. 
На переконання суду, сукупність доказів у взаємозв`язку свідчить про те, що умови договору, відображені в електронній копії кредитного договору, повністю відповідають тим умовам, які закріплені в оригіналі електронного кредитного договору. 
Крім того, позивачем доведено факт належного виконання кредитодавцем своїх зобов`язань за кредитним договором щодо надання відповідачу кредитних коштів у розмірі 5000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням та наданими АТ КБ «ПриватБанк» в порядку ст. 84 ЦПК України доказами. Сторона відповідача, заперечуючи проти того, що грошові кошти у сумі 5000 грн були зараховані відповідачу 01.05.2021 на виконання умов договору № 103913657, не надала суду пояснень та доказів щодо відмінних підстав зарахування коштів, не надала деталей вказаного платежу, відображеного у банківській виписці. Заперечення відповідача щодо недоведення факту зарахування коштів саме від ТОВ «МІЛОАН» зводяться до концепції негативного доказу, тоді як сукупність досліджених в судовому засіданні доказів свідчить про те, що зарахування на банківську картку відповідача грошових коштів у розмірі 5000,00 грн було здійснено саме на виконання умов кредитного договору № 103913657.
Доводи відповідача про те, що проценти поза межами строку кредитування за своєю суттю пенею, ґрунтуються на припущеннях, зумовлених хибним трактуванням умов договору, оскільки у п. 4.2 договору сторони чітко передбачили, що такі проценти нараховуються за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України. У цьому ж пункту сторони погодили, що у випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п.1.6 Договору.
Отже нарахування процентів поза межами строку кредитування є не пенею (ст. 549 ЦК України), а платою за прострочення виконання грошового зобов`язання згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Щодо правомірності встановлення такого розміру процентів суд зазначає, що ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У постанові Верховного Суду від 24 червня 2021 року у справі № 337/5756/18 (провадження № 61-1397св21) зроблено висновок про те, що положення частини другої статті 625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Аналогічний за змістом висновок висловлено Верховним Судом у складі колегії суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05 червня 2020 року у справі № 922/3578/18.
Отже, сторони правомірно, з дотриманням принципу свободи договору, у п. 4.2 Договору визначили та погодили ставку процентів за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за договором позики у розмірі, передбаченому п. 1.6 договору, тобто 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.
Суд також зазначає, що ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» як на правову підставу позову посилалося зокрема на положення ст. 625 ЦК України.
Під час нарахування процентів згідно з п. 1.6 кредитодавцем не порушено встановлених ЦК України, Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про захист прав споживачів» обмежень.
Доводи відповідача про те, що сума процентів за весь період договору має складати 6650,00 грн, як зазначено в договорі наданому позивачем, суд відхиляє, оскільки у п. 1.5 договору сторони погодили, що 6650.00 гривень - це орієнтовна загальна вартість кредиту, що розрахована виходячи з припущення, що позичальник отримає кредитні кошти в день укладення цього договору, а строк кредитування залишиться не змінним та що кредитодавець і позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в цьому Договорі, зокрема позичальник здійснить повне погашення заборгованості в термін, вказаний в п.1.4 Договору.
Як встановлено судом, позичальник не здійснив повне погашення заборгованості в термін, вказаний в п. 1.4 договору (до 08.05.2021), відтак безпідставними є посилання на п. 1.5 договору.
Доводи відповідача про невідповідність умов договору засадам добросовісності, розумності та справедливості суд відхиляє з огляду на те, що керуючись принципом свободи, усвідомлюючи наслідки укладення кредитного договору на встановлених судом умовах, відповідач підписала кредитний договорів, чим виявила свою згоду та бажання отримати кредитні кошти та бути зобов`язаною у відповідному правовідношення на цих умовах. 
Доводи відповідача про застосування позивачем підвищеної процентної ставки / нарахування пені в період карантину, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, оскільки нарахування процентів за користування кредитом здійснювалося відповідно до незмінних умов кредитного договору (п.1.5.2 та п. 1.6 Договору), пеня не нараховувалася взагалі.
Крім того, позивачем доведено набуття ним прав кредитора за вказаним договором позики на підставі договору відступлення права вимоги з додатками, презумпцію правомірності якого відповідачем не спростовано, а судом не встановлено обставин, які би свідчили про його нікчемність. Судом враховано, що матеріали справи не містять доказів отримання відповідачем повідомлення про відступлення права вимоги, проте за змістом ч. 2 ст. 516 ЦК України неотримання боржником повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не звільняє його від обов`язку погашення заборгованості, а лише наділяє його право на погашення заборгованості первісному кредитору, у зв`язку з чим новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків, оскільки у цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Посилання відповідача на прострочення кредитора як на підставу для звільнення від сплати процентів є безпідставними, оскільки після відступлення права вимоги проценти за користування кредитом не нараховувалися, розмір заборгованості є незмінним.
Отже, позивачем доведено, а відповідачем не спростовано обставини неналежного виконання останньою зобов`язань за кредитним договором з повернення тіла кредиту у розмірі та сплати процентів за користування кредитом ані на рахунок позивача, ані на рахунок первісного кредитора.
Разом з тим, суд не може погодитися з пред`явленим позивачем до стягнення розміром заборгованості за комісією та відсотками з огляду на таке.
10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення частин 1, 2, 5 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Між тим, оскільки позивачем не було зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг позикодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням позики, які надаються відповідачу та за які була встановлена комісія, тому відповідні умови договору позики є нікчемними відповідно до частин 1 та 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Зазначене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19, у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22) та постанові Верховного Суду від 21 лютого 2024 року у справі № 344/3078/23(провадження № 61-15548св23) щодо оцінки правомірності встановлення у кредитному договорі умови про щомісячну плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування).
Таким чином, з огляду на нікчемність умов кредитного договору про нарахування комісії, заборгованість за комісією у розмірі 950,00 грн нарахована позивачем відповідачу безпідставно, у зв`язку з чим суд відмовляє у задоволенні цих позовних вимог за їх необґрунтованістю.
Крім того, як встановлено судом, під кредитування відповідача, кредитодавцем було зараховано в рахунок сплати комісії за пролонгацію грошові кошти у розмірі 572 грн, внесені відповідачем.
Оскільки умови договору про сплату комісії є нікчемними, відтак грошові кошти, внесені в рахунок сплати комісії, підлягають зарахуванню в рахунок погашення заборгованості за відсотками, внаслідок чого заборгованості за відсотками підлягає зменшенню з 14370,82 грн до 13798,82 грн.
Всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України сторона відповідача не надала суду доказів належного, тобто відповідно до умов договору, виконання своїх зобов`язань щодо повернення суми кредиту у розмірі 4428,00 грн та сплати процентів за користування кредитом у розмірі, визнаному судом обґрунтованим, а саме 13798,82 грн.
З урахуванням викладеного, суд задовольняє позовні вимоги ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» частково та стягує з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за Договором про споживчий кредит №103913657 від 01.05.2021 у розмірі 18226,82 грн, з яких: 4428,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 13798,82 грн - заборгованість за відсотками, тоді як у задоволенні решти позовних вимог відмовляє за необґрунтованістю.
На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог (92,293210429%), тобто у розмірі 2235,71 грн. 
Щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; із вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч. 1, п. 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини першої статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.
Згідно ч. 8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Позивач при зверненні до суду з цим позовом зазначив, що сума витрат на професійну правничу допомогу складає 6000,00 грн. У позовній заяві позивач просив стягнути зазначену суду інших судових витрат з відповідача на користь позивача.
На підтвердження понесення вказаних судових витрат позивач надав наступні докази:
- копію Договору № 42649746 про надання правової допомоги від 01.08.2024, укладеного між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та адвокатом Стародуб Іриною Володимирівною;
- копію Додаткової угоди №103913657 від 30.09.2024 до Договору №42649746 про надання правової допомоги від 01 серпня 2024 року;
- копію платіжної інструкції № 2111-55 від 21.11.2024 на суму 6000,00 грн;
- копію Акту № 103913657 про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 30.09.2024 та Детального опису, згідно з якими клієнту надано такі послуги правової допомоги:
1) Правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» - 1,5 год., 2250,00 грн;
2) Складання позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості, в тому числі попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, позивач - 3 год., 3000,00 грн;
3) Формування додатків до позовної заяви (письмові докази) - 1 год., 750 грн.
В матеріалах справи міститься Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Стародуб Іриною Володимирівною, серія КС № 6585/10 від 26.04.2018.
Згідно зі статтею 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
У постанові Великої Палати Верховного Суду у від 06 травня 2021 року у справі № 755/9215/15 (провадження № 14-382цс19), зазначено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Водночас, при визначенні суми відшкодування, суд виходить з критерію реальності та необхідності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з ч. 5-6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору.
Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Оцінюючи визначений стороною позивача розмір витрат на правничу допомогу, суд зазначає, що він не повною мірою відповідає критеріям дійсності та необхідності, оскільки послуга № 3 не є послугою професійної правничої допомоги в розумінні чинного законодавства. Решта послуг вказаним критеріям відповідають, проте не відповідають критерію розумності їх розміру з огляду на складність справи, яка є малозначною справою, типовою для представника позивача, розглянута судом у спрощеному позовному провадженні фактично без участі сторін. Крім того, враховуючи предмет та підстави позову, сталість законодавство та судової практики щодо цих правовідносин, надання правової допомоги у цій справі не потребувало від представника позивача витрачення значного часу на збирання та дослідження великого обсягу доказів (5,5 год. як це зазначено в Акті).
На підставі викладеного, з урахуванням категорії справи, ціни позову, значення справи для сторін, рівня складності спірних правовідносин, обсягу та характеру наданих позивачу послуг з правничої допомоги, беручи до уваги, що позовні вимоги задоволено частково, виходячи з принципів співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, їхньої дійсності та необхідності, суд дійшов висновку, що справедливим буде стягнення з відповідача на користь відповідача в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу грошових коштів у розмірі 3000 грн.
Керуючись ст. 4, 10, 12-13, 76-81, 89, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265, 273-274, 279, 354 ЦПК України, суд,-
у х в а л и в:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» заборгованість за Договором про споживчий кредит №103913657 від 01.05.2021 у розмірі 18226 (вісімнадцять тисяч двісті двадцять шість) грн 82 коп.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» судовий збір у розмірі 2235,71 грн та інші судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн, а всього судові витрати у розмірі 5235 (п`ять тисяч двісті тридцять п`ять) грн 71 коп.
Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відомості про учасників справи:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», код ЄДРПОУ 42649746, адреса: вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, м. Київ, 04112;
відповідач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 .
Повне рішення суду складено 28 квітня 2026 року.
Суддя          А.М. Тимченко