Номер провадження 2-о/201/271/2026
ЄУН 201/6339/26

Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України

08 червня 2026 року           м. Дніпро

Соборний районний суд міста Дніпра 
у складі головуючого судді: Давидовської Т.В.
за участю секретаря судового засідання Овчаренка Д.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро в порядку окремого провадження цивільну справу за спільною заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу за спільною заявою подружжя, яке має дитину,
установив:

Заявники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду із заявою про розірвання шлюбу за спільною заявою подружжя, яке має дитину.
В обґрунтування своєї заяви вказують, що 20 лютого 2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (дівоче прізвище ОСОБА_3 ) було укладено шлюб, який зареєстрований Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції за актовим записом № 72. Від цього шлюбу подружжя має спільних дітей: неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; малолітню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зазначають, що, нажаль, починаючи з грудня 2025 року відносини подружжя суттєво погіршились через втрату взаємопорозуміння, відсутність спільних інтересів та бачення майбутнього, постійні сварки, що стало причиною фактичного припинення шлюбних відносин, та бажанням змінити формат для окремого проживання. Ініціатором розлучення виступила ОСОБА_2 . При цьому Сторони зробили спробу відновлення взаємовідносин упродовж 45 днів, але ситуація не змінилась та ОСОБА_2 наполягає на розірванні шлюбу, на що ОСОБА_1 дана відповідна згода. У зв`язку із вичерпанням заходів щодо примирення та усвідомленням неспроможності налагодження стосунків, подружжя вважає, що подальше збереження шлюбу є неможливим, шкодить їх інтересам та інтересам дітей, у зв`язку із чим просить суд такий шлюб розірвати. Заявниками узгоджені питання щодо участі кожного з них у вихованні та утриманні дітей, про те, з ким із батьків будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їх життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення права на особисте виховання дітей, що підтверджується договором про визначення місця проживання, участь у вихованні та утриманні дітей від 19 березня 2026 року. Після розірвання шлюбу просять залишити ОСОБА_2 прізвище « ОСОБА_6 ».
Ухвалою суду від 08 травня 2026 року справу призначено до розгляду в порядку окремого провадження.
Заявники у судове засідання не з`явились. Їх представниками до суду були подані клопотання про розгляд справи без участі сторін. Заяву підтримують та просять задовольнити у повному обсязі. 
Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України), у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, суд встановив такі обставини справи та надав їм правову оцінку.
Установлено, що 20 лютого 2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 було укладено шлюб, який зареєстрований Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції за актовим записом № 72, що підтверджується свідоцтвом про шлюб НОМЕР_1 від 20 лютого 2009 року. Після укладення шлюбу дружині присвоєне прізвище « ОСОБА_6 ».
Від шлюбу подружжя має спільних дітей: неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про народження НОМЕР_2 від 26 серпня 2011 року; малолітню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідоцтво про народження НОМЕР_3 від 06 квітня 2016 року.
Відповідно до ч. 3 ст. 293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом.
Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України (далі – СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.
Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушення права, дружини, чоловіка.
Зі змісту ст. 109 СК України вбачається, що подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також умови здійснення ним права на особисте виховання дітей.
Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб», розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст. 109 СК України), провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу.
Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей ( ч. 3 ст. 109 СК України).
У такий спосіб законодавець реалізує право на свободу вибору, гарантоване громадянам Конституцією України, при цьому забезпечивши збереження прав дитини та кожного з подружжя, шляхом викладення відповідних умов у нотаріально посвідченому договорі, що є обов`язковою умовою при поданні спільної заяви.
Відповідно до ч. 2 ст. 109 СК України договір між подружжям про розмір аліментів на дитину має бути нотаріально посвідчений. У разі невиконання цього договору аліменти можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса.
Частиною 4 ст.157 СК України також визначено, що батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.
Отже, ч. 3 ст.293 ЦПК України регулює порядок розірвання шлюбу за спільною заявою подружжя, яке має дітей.
Той із батьків, хто проживатиме окремо від дитини, не може бути звільнений від виконання обов`язку брати участь у вихованні та утриманні дитини внаслідок укладання договору у порядку ст. 109 СК України, оскільки це суперечить інтересам дитини та не відповідає ст. 141 СК України, відповідно до якої мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.
Як наслідок, рішення суду про розірвання шлюбу у порядку окремого провадження не може бути підставою для висновку про самостійне виховання та утримання дитини одним з батьків.
Матеріалами справи підтверджено, що заявниками узгоджені питання щодо участі кожного з них у вихованні та утриманні дітей, про те, з ким із батьків будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їх життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення права на особисте виховання дітей, що підтверджується договором про визначення місця проживання, участь у вихованні та утриманні дітей від 19 березня 2026 року, який нотаріально посвідчено нотаріусом Англії та Уельсу, засвідчено апостилем згідно з Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, 1961 року, та перекладено на українську із нотаріальним посвідченням підпису перекладача.
Суд задовольняє заяву подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, оскільки встановив, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права подружжя, а також права їхніх дітей.
Відповідно до ч. 2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Згідно із ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.
Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. 
Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України).
Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.
Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що заяву належить задовольнити, оскільки примирення між сторонами неможливе, сторони подружніх відносин не підтримують, сім`я фактично не існує та подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін.
При укладенні шлюбу дружина змінила прізвище. Зі змісту заяви вбачається, що остання бажає залишити прізвище « ОСОБА_6 ».
Керуючись Конституцією України, ст. 56, 104, 105, 109, 110, 157 СК України, ст. 7, 12, 13, 76, 147, 263-265, 272, 293, 294ЦПК України, суд

ухвалив:
Спільну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу за спільною заявою подружжя, яке має дитину задовольнити.
Шлюб, зареєстрований 20 лютого 2009 року Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 72, між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , розірвати. Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 залишити прізвище « ОСОБА_6 ».
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повідомити учасників справи про можливість ознайомлення з рішенням суду на веб-порталі Єдиного державного реєстру судових рішень за посиланням: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Суддя Т.В. Давидовська