Справа №:755/20584/25
Провадження №: 2/755/272/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"19" травня 2026 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:
головуючого судді -  Катющенко В.П.,
при секретарі -  Мовчан А.С.
за участю: позивача - ОСОБА_1 
представника позивача - ОСОБА_2 
представника відповідача - ОСОБА_3 
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа: Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання малолітньої дитини та встановлення факту проживання малолітньої дитини з батьком та її перебування на його самостійному вихованні та утриманні,
В С Т А Н О В И В :
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом, в якому просить суд: розірвати шлюб між ним, ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_4 , зареєстрований 21.04.2012 відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 323; визначити місце проживання малолітньої доньки, ОСОБА_5 . ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 ; встановити факт того, що починаючи з травня 2023 року малолітня донька, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з батьком, ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 та перебуває на його самостійному утриманні.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 21.04.2012 між ним, та ОСОБА_4 був укладений шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 323. Після укладення шлюбу з відповідачкою почали проживати в квартирі за місцем його реєстрації. 26.04.2016 на підставі договору купівлі-продажу квартири він з відповідачкою придбали квартиру АДРЕСА_2 , в яку одразу і переїхали жити. Під час їхнього шлюбу була народжена дитина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Починаючи з січня 2023 року подружні стосунки між ними значно погіршилися, у зв`язку з різними поглядами на життя та сім`ю. Через таке взаємне непорозуміння в їхній сім`ї постійно виникали суперечки та сварки, внаслідок чого вони, в короткий проміжок часу, втратили почуття любові і поваги один до одного, що призвело до того що починаючи з травня 2023 року вони почали проживати з відповідачкою окремо один від одного. Позивач з донькою залишилися проживати в квартирі АДРЕСА_2 , а відповідачка переїхала до іншого житла, яке ними також було придбано за час шлюбу, де вона і проживає на даний час. Рішення про місце проживання їхньої доньки з позивачем приймалося з відповідачкою разом, і на той час це було зумовлено тим, що в квартирі в яку вона переїхала проводився капітальний ремонт, що унеможливлювало проживання їхньої доньки разом з відповідачкою. Починаючи з того часу, донька залишилася проживати разом з позивачем та проживає і досі. Спору щодо проживання їхньої доньки, до моменту звернення до суду з даним позовом, між позивачем та відповідачкою не було. Проте він виник з моменту отримання позивачем від відповідачки заяви від 23.05.2025, яка була посвідчена нотаріально приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бондаренко Г.О., в якій відповідачка повідомила проте, що: по-перше, має намір розірвати в судовому порядку наш шлюб; по-друге, має намір виїхати разом з донькою до Республіки Молдова на постійне місце проживання, у зв`язку з чим просить позивача надати їй нотаріально засвідчену згоду батька на виїзд спільної дитини за кордон разом з нею. Вказані в заяві обставини стали для позивача повною несподіванкою, оскільки до цього часу питання щодо виїзду дитини за кордон, а тим більше на постійне місце проживання, з відповідачкою жодного разу не піднімалося. Як зазначено вище, починаючи з травня 2023 року і до теперішнього часу їхня спільна донька проживає позивачем та знаходиться на повному утриманні останнього. Зі свого боку позивач створив їй всі необхідні умови для її повноцінного розвитку, які в повній мірі забезпечують її дитячі потреби. Дитина відвідує приватний заклад загальної середньої освіти «M'Andryk International School», в якій створені найсучасніші європейські умови для отримання шкільної освіти. В тієї ж школі, в рамках її програми, дитина відвідує дитячі кружки (секції), що сприяє її фізичному, духовному та моральному розвитку. Після отримання від відповідачки її заяви від 23.05.2025 позивач одразу з нею зв`язався і при особистій зустрічі вона йому підтвердила, що має твердий намір виїхати з донькою за межі України, і не має жодних намірів найближчим часом повертатися назад. Обґрунтовуючи своє рішення відповідачка наголошувала на тому, що хоче це зробити виходячи виключно з інтересів їхньої доньки, оскільки, з її слів, вона не бачить будь-яких майбутніх перспектив для доньки в Україні, порівняно тих перспектив які вона може отримати за кордоном, а також перебування дитини за кордоном створить їй особисту безпеку від ракетних та дронових ударів агресора. Зі свого боку позивач намагався пояснити відповідачці, що вона помиляється і такі її дії точно не будуть виходити з інтересів їх дитини, оскільки вони повністю зруйнують привичний дочці життєвий уклад, її усталений сімейний зв`язок з найближчими їй людьми, зокрема вона буде змушена покинути навчальний заклад, в якому їй подобається навчатися, і в якому вона має багато друзів, які є невід`ємною частиною її сьогоднішнього дитячого життя, тощо. Після тривалої розмови з відповідачкою, позивач зрозумів, що не зможе її переконати та пояснив їй, що якщо вона має наміри то може сама виїжджати за кордон, але без їхньої доньки, нащо вона наголосила останньому на тому, що це питання для неї остаточно вирішено і вона не збирається в подальшому це обговорювати і буде діяти так, як вона для себе вирішила. Оскільки в позасудовий (в мирний) спосіб сторони не можуть вирішити питання щодо визначення місце проживання їхньої доньки, тому і виникла необхідність звернення до суду. 
З метою якнайкращого забезпечення інтересів їх доньки позивач вважає, що її місце проживання повинно бути визначено з батьком за місцем постійного проживання, виходячи з того, що з самого народження і до теперішнього часу їхня донька проживає в квартирі АДРЕСА_2 , що належить позивачу та відповідачці на праві спільної сумісної власності. Квартира складається з трьох кімнат, має сучасний ремонт та обладнана сучасною технікою. Їх донька має окрему кімнату, в якій створені всі умови для навчання та її комфортного проживання, що підтверджується актом про обстеження умов проживання № 116 від 25.06.2025, складеного службою у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації. З дня народження та по теперішній час позивач піклується про доньку, приймає участь у її вихованні, забезпечує її фізичний, духовний та моральний розвиток, приймає безпосередню участь у її навчанні. З травня 2023 року та по теперішній час донька знаходиться на повному утриманні позивача, відповідачка зі свого боку жодної матеріальної допомоги на дитину не надає. Зазначає, що дуже любить свою доньку і з повагою ставиться до її особистості. Останній забезпечений власним житлом, має офіційну роботу з гарантованою стабільною заробітною платою, завдяки чому може у повному обсязі створити всі умови для нормального розвитку їхньої доньки та забезпечити всі її особисті потреби. Вказав, що його робочий день нормований, а тому він має можливість приділяти доньці час, як в будні після закінчення нею навчання, так і вихідні на протязі всього дня. Спиртними напоями останній не зловживає, за місцем роботи і проживання характеризується позитивно, має повагу серед колег, знайомих та друзів. 
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 03.10.2025 позовні вимоги  ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа: Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітньої дитини та встановлення факту проживання малолітньої дитини з батьком та її перебування на його самостійному вихованні та утриманні роз`єднано у самостійні вимоги.
23.10.2025 в провадження головуючого судді Катющенко В.П. на підставі протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду передана позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа: Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання малолітньої дитини та встановлення факту проживання малолітньої дитини з батьком та її перебування на його самостійному вихованні та утриманні.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 06.11.2025 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання з повідомленням учасників справи, яким роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки. Зобов`язано Орган опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, подати до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору в строк до закінчення підготовчого судового засідання.
Копію вказаної ухвали суду відповідачка отримала 08.11.2025, що підтверджується довідкою про доставку електронного кабінету.
Третьою особою ухвала суду від 08.11.2025 була отримана 08.11.2025, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу.
22.12.2025 від представника Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації - Дяченко С.О. надійшла заява, у якій остання просила розглядати справу за відсутності представника та прийняти рішення в найкращих інтересах дитини. До заяви долучено висновок органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 26.01.2026 закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду по суті. В судове засідання викликано сторони, свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та малолітню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та вислухати думку думки дитини по суті спору за участю представників Органу опіки та піклування та/або Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації та за відсутності в залі судового засідання сторін у справі, які є заінтересованими у вирішенні даного спору.
13.05.2026 до суду надійшло клопотання від представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про відмову від допиту свідка ОСОБА_8 .
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Додатково пояснив, що з весни 2023 року вони з відповідачкою припинили шлюбні відносини та проживають окремо. Він разом із дитиною залишився мешкати у квартирі на Русанівській набережній, яка повністю облаштована та забезпечена всім необхідним для розвитку дитини. Відповідачка натомість переїхала до їхньої спільної двокімнатної квартири. Також зазначив, що у травні 2025 року відповідачка надіслала листа в якому повідомила про намір розірвати шлюб та виїхати за кордон разом із дитиною, однак дитина не висловлює бажання проживати за кордоном. Зазначив, що дитина з народження проживає у квартирі на Русанівській набережній, а з весни 2023 року проживає там разом із ним. При цьому. він не заперечує проти спілкування дитини з матір`ю, однак проти її виїзду за межі України. Також пояснив, що конкретних домовленостей між сторонами щодо визначення місця проживання дитини досягнуто не було, однак відповідачка не виявляла наміру забрати дитину до себе. Окрім того, повідомив, що відповідачка добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, однак до суду із позовом про стягнення аліментів він не звертався. 
Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підтримав свого довірителя з підстав викладених у позовній заяві.
Представник відповідача ОСОБА_4 -  ОСОБА_9 в судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні позову. Додатково пояснив, що сімейне життя сторін погіршилось, і наразі шлюб між ними розірвано. Зазначив що, через постійні обстріли відповідачка відчуває постійний страх за своє життя та доньки. З огляду на це, в інтересах дитини, вона прийняла рішення про виїзд за межі України до завершення війни, а позивач категорично заперечує цьому. Додав, що відповідачка не зверталася до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, оскільки сторони вирішили роз`їхатися, так як квартира позивача повністю облаштована для дитини, тому вона залишилась проживати з батьком. На разі у квартирі де мешкає відповідачка, досі не завершений ремонт, тому відсутнє облаштоване місце для дитини, через що і не звернулась до суду з позовом, так як це унеможливлює проведення належного обстеження житлово-побутових умов органами опіки та піклування. На даний, час позивач здійснює повне утримання доньки, однак відповідачка зустрічається та спілкується з дитиною, чим приймає участь у її вихованні. Також зазначив про те, що відповідачка працевлаштована, але йому не відомо про те, чи ця робота на постійній основі.
Будучи опитаною в судовому засіданні за участю представника Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської РДА Дяченко С.О., малолітня  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомила, що проживає з татом, у вихідні дні до них інколи приходить бабуся з якою вона підтримує зв`язок. Зазначила що, змінювати щось у своєму житті вона не бажає, так як вже адаптувалася до умов війни. Стосовно участі матері у її житті пояснила, що остання зустрічається з нею кожні два тижні, купує її солодощі та одяг. Також, зазначила що виїжджати за кордон вона не має бажання, оскільки їй добре проживати разом з татом.
Свідок  ОСОБА_10 в судовому засіданні, пояснив суду, що позивач є його однокласником, проживають в одному будинку та на одному поверсі. Зазначив, що у подружжя позивача почали виникати непрості стосунки, у зв`язку з чим їхні життєві шляхи та погляди на спільне життя почали розходитися. У них є спільна дитина ОСОБА_11 , яка є однолітком його сина. ОСОБА_11 проживає разом з позивачем в квартирі на Русанівській набережні, точну дату, початку проживання їх разом не пам`ятає, проте зазначив, що це почалося з моменту повномасштабного вторгнення. Батько повністю займається вихованням та утриманням дитини, про участь матері у житті дитини, йому не відомо. Коли ОСОБА_11 з його сином ходили ще до садочку, бачив відповідачку, зі слів позивача знає про ситуацію яка відбувається у його житті. Зазначив, що був у квартирі позивача, де для ОСОБА_11 облаштована окрема кімната, яка забезпечена усім необхідним, для її розвитку та комфорту. Зауважив, що розуміє емоційний стан відповідачки щодо безпеки в країні, проте сам як батько не погоджується з розлученням сім`ї, оскільки ОСОБА_11 має тут друзів, школу. Додатково повідомив, що сам проживає в цьому будинку з народження, а позивач придбав квартиру приблизно 9-10 років тому, після народження ОСОБА_11 , в якій вони проживали в трьох. З початку війни перестав бачити їхню родину, оскільки він з сім`єю виїжджав до села, проте через декілька місяців повернулися до міста, сім`я позивача також виїжджала з міста на початку війни. Гостює у позивача кілька разів на місяць, їхні діти спільно провадять час разом. ОСОБА_11 не розповідала про маму, а він з етичних міркувань не розпитував її про їхні відносини, також не запитував про утримання відповідачкою дитини.
Свідок ОСОБА_7 , в судовому засіданні пояснила суду, що мешкають з позивачем на одному поверсі та є його сусідкою. Їй відомо про те, що між сторонами виникли проблеми через намір відповідачки вивезти дитину за кордон. Квартира у якій мешкає позивач з дитиною має гарний стан, останній піклується про ОСОБА_11 , а дівчинка є ввічливою та вихованою. Вказала, що знає позивача понад 30 років, оскільки він навчався разом з її сином, а приблизно 10 років тому придбав квартиру по сусідству, у яку вони переїхали після народження дитини. ОСОБА_11 є однолітком її онука, позивач піклується про дитину, купує їй речі та забезпечує всім необхідним. Останні 3 роки відповідачку бачить вкрай рідко біля будинку, про проблеми у їхній родині відомо зі слів її сина. Про дохід позивача їй не відомо, проте зовнішній вигляд дитини та наявність в неї різноманітних іграшок свідчить про повне матеріальне забезпечення дитини, чи приймає участь відповідачка у житті дитини не знає. Додала, що не вважає переїзд дитини за кордон, хорошим рішенням для неї. З відповідачкою вона не спілкувалася з приводу розлучення, життя або виїзду за кордон, так як вони не підтримували дружніх стосунків та не товаришували. ОСОБА_11 не розповідала їй про маму, чому остання з ними не мешкає, де вона знаходиться та стосовно виїзду за кордон. Зазначила, що останні декілька разів бачила відповідачку біля будинку та в під`їзді.
Суд, вислухавши пояснення учасників справи, заслухавши пояснення свідків та думку дитини, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
21.04.2012 ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, про що складено відповідний актовий запис № 1118. Прізвище дружини - ОСОБА_12 (а.с.16).
ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 та її батьками записані ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (а.с.17).
Згідно витягу з реєстру територіальної громади від 21.08.2025 № 2025 012017683, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.18).
Згідно договору купівлі-продажу квартири посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бондаренко Г.О. від 26.04.2016 квартира за адресою АДРЕСА_1 належить в рівних частинах ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (а.с.19-20)
Згідно заяви від 23.05.2025 посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бондаренко Г.О., ОСОБА_4 , повідомила, що у зв`язку з тим, що шлюбні відносини сторін фактично були припинені у травні 2023 року, з того часу проживають окремо та не ведуть спільного господарства, спільного бюджету не мають, тобто, не перебувають в стосунках притаманних подружжю, вважає що шлюб існує формально і має намір офіційно розірвати на підставі рушення суду. Також, повідомила, що має намір виїхати за межі України, а саме до Республіки Молдова на постійне проживання разом із дочкою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з чим просила надати нотаріально засвідчено згоду на виїзд дитини за кордон з нею.
Відповідно до акту обстеження умов проживання дитини від 25.06.2025 ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Умови проживання: санітарно-гігієнічні умови задовільні, квартира мебльована, в наявності побутова техніка, газо-, електро - та водопостачання в наявності. Житлово - побутові умови задовільні. Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: у дитини наявна окрема кімната, наявне окреме місце для сну, стіл для навчання, шкільне приладдя, книжки. Наявний змінний одяг, продукти харчування, приготовлена їжа (а.с.22).
Відповідно до довідки № 75 від 07.07.2025 виданої директором ТОВ «МІЖНАРОДНА ШКОЛА М`АНДРИК» ОСОБА_13 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається в ТОВ «МІЖНАРОДНА ШКОЛА М`АНДРИК» з 01.09.2023 по теперішній час (наказ про зарахування № 20/у від 31.08.2023) (а.с.23).
Згідно характеристики від 01.08.2025 № 2-01082025 виданої директором ТОВ «АБТ Солюшинз» ОСОБА_1 1987 р.н., в 2009 році закінчив Київський національний університет технологій та дизайну по спеціальності програмування, інженер-системотехнік. Освіта вища, працює в ТОВ «АБТ Солюшинс» з 2012 оку. Загальний стаж 13 років, посада провідний інженер-програміст. За час роботи зарекомендував себе як відповідальний і компетентний працівник (а.с. 24).
Згідно довідки від 01.08.2025 № 1-01082025 ОСОБА_1 працює в ТОВ «АБТ Солюшинс» з 01.09.2012 (наказ №6 від 01.09.2012) до цього часу на посаді повідний інженер-програміст. Щомісячна заробітна плата згідно штатного розкладу становить 42 000 грн. (а.с. 25).
Згідно довідки-характеристики від 15.08.2025 виданої Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Аскольд», ОСОБА_1 проживає у будинку зі своєю донькою. За цей час він зарекомендував себе як відповідальна, працьовита та доброзичлива людина. ОСОБА_1 завжди готовий допомагати сусідам, підтримує з ними дружні стосунки. Старанно піклується про дитину, вчасно сплачує комунальні рахунки та внески. Скарги з боку сусідів - відсутні (а.с.26).
Згідно копії акту обстеження фактичного місця проживання в квартирі АДРЕСА_3 від 15.08.2025 складеного головою правління ОСББ «Аскольд», у складі голови правління Кари Лариси Сергіївни на підставі усної заяви власника квартири АДРЕСА_3 громадянина ОСОБА_1 , 1987 р.н., на підставі наданого правовстановлюючого документу (Договір купівлі-продажу квартири від 26.04.2016) та пояснення сусідів по квартирі комісією було встановлено, що гр. ОСОБА_1 є власником частини вказаної квартири, та починаючи з кінця квітня 2023 року і по теперішній час проживає в ній разом зі своєю малолітньою донькою ОСОБА_5 , 2016 р.н.(а.с. 27).
Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.
Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Згідно з ч.ч. 2, 8, 9 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.
Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України).
У відповідності до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно зі ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
За ч. ч. 2 та 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Згідно із ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. 
За нормами ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
У своїй постанові від 16.01.2019 по справі № 487/2480/17 Касаційний цивільний суд у складі Верховного суду визначив, що при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.
Згідно з висновком органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини № 103-12322 від 16.12.2025 з врахуванням думки дитини та рекомендації комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком, ОСОБА_1 .
У висновку на час розгляду зазначеного питання комісією встановлено, що батьки дитини, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебувають у зареєстрованому шлюбі, хоча стосунки між ними припинені ще в 2023 році. На даний час в Дніпровському районному суді міста Києва розглядається цивільна справа щодо розірвання шлюбу. Від шлюбу мають малолітню дитину ОСОБА_5 . З травня 2023 року малолітня ОСОБА_11 постійно поживає з батьком, який займається її вихованням та утриманням. Батько та донька мешкають за адресою: АДРЕСА_1 . Спеціалістом служби у справах дітей та сім`ї було обстежено житлово- побутові умови за вказаною адресою. В квартирі створено належні умови для проживання та гармонійного розвитку дитини. На даний час між батьками дитини існує спір щодо визначення місця проживання дитини. Батько звернувся із зазначеним питанням до Дніпровського районного суду міста Києва. Батько дитини, ОСОБА_1 , працює, має стабільний дохід та можливість створити всі умови для фізичного, духовного та розумового розвитку дитини. На засіданні комісії був присутній та повідомив, що бажає, щоб донька і надалі проживала з ним, займатися її вихованням та утриманням. Зі слів батька, мати дитини мала намір виїхати з донькою за кордон на постійне місце проживання. Мати дитини, ОСОБА_4 , адреса проживання: АДРЕСА_4 , в телефонному режимі спеціалісту Служби повідомила, що заперечує щодо визначення місця проживання малолітньої доньки, ОСОБА_5 , 2016 р.н., з батьком, якщо це виключно бажання дитини, тоді погоджується. Громадянинка ОСОБА_4 пояснила, що вона мала намір виїхати з донькою на постійне місце проживання за кордон, однак батько звернувся до суду. На засіданні комісії була присутня малолітня ОСОБА_5 , яка підтвердила, що вона проживає разом з батьком та бажає і надалі мешкати з ним, а з матір`ю спілкуватись. Верховний Суд у своїх позиціях також звертає увагу, що у усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага повинна приділятись якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.
Судом встановлено, що малолітня ОСОБА_5 проживає разом зі своїм батьком ОСОБА_1 у квартирі за адресою АДРЕСА_1 . Матір дітини мешкає окремо. 
Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-ХІІ , держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 11.07.2017 у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76).
У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07.12.2006, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.
Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.
При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.
Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.12.2020 у справі № 487/2001/19-ц (провадження № 61-12667св20) зазначено: «закріплення вказаними вище міжнародними документами та актами внутрішнього законодавства України право дитини бути почутою передбачає, що думка дитини повинна враховуватися при вирішенні питань, які її безпосередньо стосуються. Разом з цим, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не відповідає та не захищає права та інтереси дитини, передбачені Конвенцією. Отже, вирішуючи спір, суд має віддати перевагу тому з батьків, який може забезпечити більш сприятливі умови виховання дитини. Важливим критерієм є моральні якості матері та батька як вихователів. Моральними якостями, які можуть негативно вплинути на виховання дитини, є, зокрема, зловживання спиртними напоями, невиконання батьківських обов`язків, притягнення до судової чи адміністративної відповідальності».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.10.2019 у справі № 352/2324/17 (провадження № 61-14041св19) зазначено, що: «питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що розлучення батьків для дітей - це завжди тяжке психологічне навантаження, а дорослі, займаючись лише своїми проблемами, забувають про кардинальні зміни в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.11.2021 в справі № 754/16535/19 (провадження № 61-14623св21) вказано, що «під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини».
З огляду на викладене, з урахуванням наданих до суду доказів, наявність у позивача облаштованого житлового приміщення для дитини, його участь у вихованні та ставленні до неї, піклування про її стан здоров`я та розвиток, наявність заробітку, що дозволяє забезпечити дитину, виходячи із найкращого інтересу дитини, суд доходить висновку про визначення місця проживання дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Щодо вимоги про встановлення факту проживання з травня 2023 року малолітньої ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком, ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 та перебуванні на його самостійному утриманні, суд дійшов наступного.
Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
За приписами частини першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Регулювання сімейних відносин із метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється СК України (стаття 1 СК України).
Частиною першою статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. 
Статтею 141 СК встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені у статтях 150, 151 СК України.
За приписами частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Відповідно до частин першої - четвертої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.
Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними.
При цьому сімейні відносини як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, які поділяються на юридичні дії (настання яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини).
Так, у силу положень ЦК України у момент народження фізичної особи в неї виникає цивільна правоздатність (здатність мати цивільні права та обов`язки), яка припиняється у момент її смерті (ст.25 ЦК України), а з підстав, установлених цим Кодексом, виникає цивільна дієздатність (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання), яка може бути обмежена виключно у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга ст.30 ЦК України).
Відповідно до ст.15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.
Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом. Тому смерть, до прикладу, батька дитини є підставою для припинення його обов`язку утримувати дитину.
У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.
Так, ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України).
Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.
Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється.
Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.
СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання та утримання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання та утримання дитини.
Частиною першою ст.152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.
Відповідно до частин третьої, четвертої ст.155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
У позовній заяві, позивач просить суд встановити факт того, що починаючи з травня 2023 року малолітня донька, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з батьком, ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 та перебуває на його самостійному утриманні. Метою встановлення такого факту необхідно з метою захисту прав та інтересів дитини та позивача як батька, у тому числі, переміщення разом з дитиною без нотаріальної згоди матері, у випадку її виїзду за кордон на постійне місце проживання.
Проте встановлення такого факту може мати негативні наслідки для матері дитини.
Частиною першою статті 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом. Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини (Постанова Верховного Суду від 11.09.2024 у справі № 201/5972/22).
Верховний Суд уже зауважував, що встановлення певних фактів має на меті підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи, або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав, або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (див.: постанови Верховного Суду: від 28.12.2020 у справі № 482/2163/17, від 15.09.2021 у справі № 487/3126/17, від 07.02.2024 у справі № 569/18407/22, від 11.12.2024 у справі № 569/2642/23).
Підсумовуючи викладене вище, у матеріалах справи відсутні докази існування або настання обставин, в силу яких батьківська правосуб`єктність матері дитини обмежена або припинилася, а тому відсутні правові підстави для задоволення вимоги про встановлення факту самостійного виховання та утримання батьком дитини ОСОБА_1 , малолітньої ОСОБА_5 .
Посилання в позовній заяві на те, що це необхідно з метою захисту та інтересів дитини та його як батька, а також переміщення з дитиною без нотаріальної згоди матері не може бути підставою для задоволення такої вимоги.
Натомість навпаки, найвищим інтересам малолітньої дівчинки відповідає спільна опіка (виховання та утримання) батьками, оскільки у матеріалах справи відсутні докази протипоказань для такого. Обставин невідповідності моральним засадам суспільства не встановлено.
Крім того встановлення такого факту у судовому порядку не можна вважати належним способом захисту, оскільки у разі настання певних юридичних фактів (дій чи події) батьківські права та обов`язки припиняються та додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виховує та утримує дитину не потребується.
При цьому проживання матері дитини за іншою адресою не може бути підставою для встановлення факту самостійного виховання та утримання дочки батьком, оскільки зазначене не перешкоджає матері спілкуватися та приймати участь у вихованні дитини.
Як зазначалося вище, сімейні відносини базуються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Загальні засади (принципи) мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії.
Справедливість - це одна з основних засад права, яка є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Зазначені правові висновки щодо дотримання принципу справедливості висловив Конституційний Суд України у рішеннях від 30.01.2003 № 3-рп/2003, від 02.11.2004 № 15-рп/2004.
Окреме проживання батьків, визначення місця проживання дитини з батьком не можуть розцінюватися як самостійне виховання батьком дитини. 
Згідно положень ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно ч. 3 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема, є: верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; неприпустимість зловживання процесуальними правами.
Статтею 11 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Беручи до уваги такі чинники як справедливість і розумність в рамках застосування принципу верховенства права, дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази, кожен окремо та у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту проживання малолітньої дитини з батьком та перебуванні на його самостійному утриманні, є необґрунтованими, не доведеними належними та допустимими доказами у справі, з огляду на що у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.
Рішення суду, як найважливіший акт правосуддя, покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі.
Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58 (sad) принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) заява № 18390/91; пункт 29).
У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.
Керуючись ст. 51 Конституції України, ст. ст. 1, 7, 15, 121, 122, 125, 141, 150, 152, 155, 157, 160, 161 Сімейного кодексу України, ст. 25, 29, 30 Цивільного кодексу України, Європейською конвенцією про здійснення прав дітей від 25.01.1996, Законом України «Про охорону дитинства», ст.ст. 2, 4, 6, 10-13, 76-84, 89, 133, 137, 141, 209, 210, 258, 259, 263-265, 267, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд -
У Х В А Л И В:
Позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_5 ) до ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ), третя особа: Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації (ЄДРПОУ: 37397237, Харківське шосе, 4-А, м. Київ) про визначення місця проживання малолітньої дитини та встановлення факту проживання малолітньої дитини з батьком та її перебування на його самостійному вихованні та утриманні - задовольнити частково.
Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.
В іншій часині позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України. 
Повний текст рішення складено 04.05.2026.
Суддя: