Єд. унік. № 243/8648/24
Провадження № 2/243/1352/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 травня 2026 року м. Слов`янськ

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Соловйової О.О.,
за участю секретаря судового засідання Коваленка В.В., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Слов`янського міськрайонного суду Донецької області перебуває цивільна справа за позовом Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 07 лютого 2019 року між АТ «Перший Український Міжнародний Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 2001240678101, за яким позичальнику було видано кредитну картку з кредитним лімітом в сумі 20 000 грн, який пізніше було збільшено до 35 000 грн. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 01.07.2024 року складає 55200,82 грн, з яких: 33955,98 грн -заборгованість за кредитом, 21244,84 грн - заборгованість по процентам. Позивач направив письмову вимогу відповідачу на адресу місця проживання, яку вона зазначила в анкеті на отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість відповідачкою погашена не була.
Виходячи з наведеного, посилаючись на протиправність дій відповідача, якими суттєво порушуються законні права кредитора, представник позивача просить суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 55 200,82 грн та понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн. 
Відповідачем надано відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що вона не визнає позовні вимоги в повному обсязі. 
Зазначає, що рішенням Слов`янського міськрайонного суду від 28.10.2021 року по справі №243/9262/21 за її позовом до АТ “ПУМБ” були встановлені наступні обставини (тобто такі які не потребують нового доказування при розгляді даної справи за участю тих же самих сторін). Так, дійсно між АТ «Перший Український Міжнародний Банк» та нею був укладений кредитний договір шляхом підписання заяви № 2001240678101 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за умовами якого відповідач отримала кредитну картку зі встановленим кредитним лімітом в розмірі 20000 грн строком на 12 місяців, зі сплатою 47,88 % річних за користування кредитними коштами, якими вона певний час користувалася. 
14 лютого 2020 року невідомими з використанням мережі Інтернет, у неї із картки позивача були викрадені кошти в розмірі 14120,00 грн, після чого вона подзвонила на «гарячу лінію» відповідача та повідомила про подію, а 17 лютого 2020 р. у Слов`янському відділенні ПУМБ нею особисто була написана заява про зазначену крадіжку. 
14 березня 2020 року банк їй повідомив, що він не вважає списані грошові кошти із картки 14 лютого 2020 р. як такі, що викрадені. 
17 березня 2020 року нею була подана заява до відділу протидії кіберзлочинності в Донецькій області про крадіжку коштів з її картки, який переадресував її звернення до Слов`янського відділу поліції. 
13 квітня 2020 року вона отримала лист від Слов`янського відділу поліції, в якому їй було повідомлено, що викрадені із її картки кошти є власністю AT «ПУМБ», який не звертався до них із відповідною заявою. 
03.06.2020 року вона звернулась із заявою до Слов`янської місцевої прокуратури, яка 09 червня 2020 р. внесла до Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінальне провадження № 42020051720000057 за правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 185 КК України про викрадення коштів в розмірі 14140,00 грн з її банківської картки AT «ПУМБ». 
До теперішнього часу зазначене кримінальне провадження не завершене. 
Після цього позивач вирішив стягнути з неї зазначену суму шляхом звернення до нотаріуса із заявою про видачу виконавчого напису. 
Виконавчим написом приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олени Василівни від 12.05.2021 року було звернуте стягнення з ОСОБА_1 за кредитним договором № 2001240678101 від 07.02.2019 року, укладеним з ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк», правонаступником всіх прав та обов`язків якого є Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк»
В даному виконавчому написі було зазначено, що строк платежу за кредитним договором №2001240678101 від 07.02.2019 настав, а боржником допущене прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 30.03.2020 року по 17.03.2021 року. Сума заборгованості складає 51 147,43 грн. Зареєстровано в реєстрі за №7934.
Рішенням Слов`янського міськрайонного суду від 28.10.2021 року по справі №243/9262/21, номер провадження №2/243/2697/2021, були задоволені вимоги ОСОБА_1 та вищевказаний виконавчий напис був визнаний таким, що не підлягає виконанню. Також із Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» на користь ОСОБА_1 були стягнуті судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1362 грн та по сплаті правничої допомоги на суму 9000 грн.
Для стягнення зазначених витрат вона звернулася до Подільського ВДВС у м. Києві КМУ МЮУ, яким 04.02.2022 року було відкрито виконавче провадження №68448752 та були стягнуті на її користь присуджені судові витрати. 
Зокрема, зазначає, що з моменту виникнення заборгованості вже минуло більше шести років, тому просить застосувати строк позовної давності до спірних правовідносин та повністю відмовити в задоволенні позовних вимог.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві зазначено про розгляд справи у відсутність представника банку, інших заяв не надходило.
Відповідач в судове засідання не з`явилась, у відзиві зазначено про розгляд справи у її відсутність, з урахуванням обставин, викладених у відзиві, та застосуванням строків позовної давності.
Частиною 1 статті 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, з точки зору їх належності, допустимості, достовірністю кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до наступного висновку.
Так, 07 лютого 2019 року між АТ «Перший Український Міжнародний Банк» та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був укладений кредитний договір шляхом підписання заяви № 2001240678101 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за умовами якого відповідач отримала кредитну картку зі встановленим кредитним лімітом в розмірі 20000 грн. строком на 12 місяців зі сплатою 47,88 % річних за користування кредитними коштами. Того ж дня відповідачка підписала анкету та паспорт споживчого кредиту.
Як вбачається з довідки АТ «ПУМБ» про збільшення кредитного ліміту 07 лютого 2019 року на рахунок відповідачки встановлено кредитний ліміт в розмірі 20000 грн, 19 червня 2019 року кредитний ліміт збільшено до 25000 грн, 18 жовтня 2019 року кредитний ліміт збільшено до 43000 грн, 12 лютого 2020 року кредитний ліміт збільшено до 35000 грн.
Оскільки розрахунок заборгованості не є первинним документом за своєю природою, а є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитного договору, суду була надана банківська виписка, яка має статус первинного документу відповідно до Переліку типових документів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012 № 578/5.
Так, згідно наданої позивачем виписки з 07.02.2019 року по 01.07.2024 року ОСОБА_1 користувалася кредитними коштами банку, а саме отримувала гроші готівкою у банкоматах, поповнювала картковий рахунок, розраховувалася за товари та ін. 
За наданим позивачем розрахунком, заборгованість відповідача за кредитним договором № 2001240678101 від 07 лютого 2019 року станом на 01 липня 2024 року становить 55200,82 грн та складається із заборгованості за кредитом в сумі 33 955,98 грн та заборгованості за відсотками в сумі 21244,84 грн.
02 липня 2024 року позивач направив відповідачу на адресу місця проживання, яку вона зазначила в анкеті на отримання кредиту письмову вимогу (повідомлення) вих. № KHO-44.2.2/382 про виконання зобов`язання та погашення заборгованості протягом 30 днів з дня отримання вимоги, що підтверджується списком згрупованих відправлень АТ «Укрпошта».
За відомостями відділу з ведення реєстраційного обліку місця проживання та місця перебування фізичних осіб Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області від 28.10.2024 щодо реєстрації місця проживання, відділ з ведення реєстраційного обліку місця проживання та місця перебування фізичних осіб Слов`янської міської ВА повідомляє, що згідно відомостей, які містяться у Реєстрі Слов`янської територіальної громади, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрована ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 20.10.2005 року.
За змістом статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина четверта статті 203 ЦК України).
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до вимог статті 205 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.
Вимоги щодо письмової форми правочину встановлені положеннями статті 207 ЦК України, відповідно до якої правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. 
У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18).
Тобто, правовим наслідком недодержання письмової форми кредитного договору є його нікчемність.
Отже, аналіз документів, які підписані відповідачем, а саме: заява на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № 2001240678101, паспорт споживчого кредиту, дає суду підстави вважати, що сторонами у розумінні ст. 638 ЦК України узгоджено всі істотні умови кредитного договору: розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на таких умовах шляхом власноручного підписання договору, які є обов`язковими до виконання обома сторонами в силу положень ст. 629 ЦК України. Крім укладення договору відповідачем не оскаржується, а повністю визнається.
Отже, судом в судовому засіданні достовірно встановлено, що між сторонами виникли кредитні відносини, які регулюються положеннями глави 71 Цивільного кодексу України.
Вирішуючи спір, суд приймає до уваги наступне законодавство.
Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 глави 71 цього Кодексу, а саме положення про позику (ч. 2 ст. 1054 ЦК України).
Положеннями ст. ст. 1048, 1049 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір та порядок процентів встановлюється договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій саме сумі, що були йому передані позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором.
Статтею 1050 ЦК передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відтак, оскільки вищевказанийі договір про надання коштів у позику/кредит не був визнаний у встановленому законом порядку недійсним чи нікчемним, тому в силу положень ст. ст. 6, 204, 207, 627, 629, 638, 639, 642, 1077 ЦК України цей правочин є правомірним, чинним та обов`язковим для виконання, що у відповідності до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України не спростовано відповідачем жодними доказами.
Зі змісту норм ст. ст. 525, 526 ЦК України, встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.
Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Як вбачається з матеріалів справи, позивач виконав взяті на себе зобов`язання по кредитному договору в повному обсязі та надав відповідачу кредит. Натомість, відповідач свої договірні зобов`язання належним чином не виконав, позику та проценти за користування кредитними ресурсами згідно умов договору та графіку платежів не сплатив.
Таким чином, із досліджених судом документів встановлено, що відповідачем не виконано належним чином своїх зобов`язань за кредитним договором.
До того ж, відповідачем належні та допустимі докази у розумінні ст. ст. 77, 78 ЦПК України щодо належного виконання ним зобов`язань не надані, розрахунок заборгованості у встановленому законом порядку не спростовано. 
Згідно з наявними в матеріалах справами доказами, заборгованість відповідача перед позивачем станом на 01.07.2024 року складає 55200,82 грн. 
Щодо застосування строків позовної давності суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Одночасно, суд враховує, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ 7: перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.»
Строк карантину неодноразово продовжувався.
Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на дії України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої трусом SARS-CoV-2» відмінено з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України карантин гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої трусом SARS-CoV-2.
Карантин в Україні безперервно діяв у період з 12.03.2020 року до 30.06.2023 року.
На час дії установленого на території України карантину строки, визначені ст. ст. 257, 258 ЦК України, були продовжені Законом України № 540-ІХ від 30 березня 2020 року.
Верховний Суд неодноразово надавав висновки щодо необхідності застосування пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, а саме: у постанові від 31 травня 2021 року у справі № 926/1812/21, постанові від 22 вересня 2022 року у справі №920/724/21.
Разом з тим, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 в Україні був введений воєнний стан строком на 30 діб.
Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ІХ, затверджено Указ Президента від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні».
Водночас, суд зазначає, що на момент звернення до суду, а саме 24.10.2024 року, діяла норма Закону України від 15.03.2022 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», якою розділ Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, було доповнено пунктом 19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану, строки визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього кодексу, продовжуються на строк його дії».
Воєнний стан був введений 24.02.2022 року і триває нині.
Законом України № 4434-IX від 14 травня 2025 року «Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності», який набув чинності 04 вересня 2025 року, п. 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було виключено.
З матеріалів справи вбачається, що позивач дізнався про порушення свого права саме 25.03.2020 року щодо основної суми заборгованості (тіла кредиту) та 30.05.2021 року щодо – відсотків за користування кредитом, тому з цього моменту почався перебіг позовної давності, але він був зупинений відповідно до Закону України № 540-ІХ від 30 березня 2020 року, Закону України від 15.03.2022 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану».
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що строк позовної давності на момент звернення до суду - 24.10.2024 року щодо позовних вимог не пропущений, тому правові підстави для його застосування відсутні.
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Станом на момент розгляду даної справи, відповідачем не надані належні, допустимі, достовірні докази у розумінні ст. ст. 77, 78, 79 ЦПК України щодо належного виконання зобов`язань з повернення заборгованості за основним боргом та процентів за користування кредитом.
Щодо доводів відповідача про крадіжку грошових коштів з її банківської картки суд зазначає наступне.
ОСОБА_1 було надано витяг з ЄРДР від 09.06.2020 року, з якого вбачається, що до Слов`янської місцевої прокуратури 04.06.2020 року від ОСОБА_1 надійшла заява щодо викрадення грошових коштів в сумі 14140 грн з банківської картки ОСОБА_1 банку «ПУМБ».
Докази, на якій стадії перебуває дане кримінальне провадження ОСОБА_1 не надала. Інших доказів наявності кримінального провадження за вищевказаним фактом також не надано.
Окрім того, відсутні відомості та докази того, що ОСОБА_1 після крадіжки коштів з банківської картки, зверталась до АТ «ПУМБ» для блокування її картки, натомість, як вбачається з долученої до матеріалів справи виписки, продовжила користуватися карткою та вчиняти різні операції по картковому рахунку.
Аналізуючи наведені вище обставини, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд, керуючись ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, та враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесений судовий збір в розмірі 2422,40 грн, сплата якого підтверджується доданим до матеріалів справи платіжним дорученням.
Враховуючи вищевикладене, керуючись положеннями ст. ст. 6, 11, 204, 205, 207, 514, 526, 610, 612, 626, 627, 629, 638, 639, 642, 1046-1056-1, 1077, 1079 ЦК України, ст. ст. 12, 81, 263-265, 268, 273, 274, 354 ЦПК України, суд,
У Х В А Л И В:
Позовні вимоги Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити у повному обсязі.
Стягнути з  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», код ЄДРПОУ 14282829, вул. Андріївська, буд. 4, м. Київ, 04070, заборгованість за кредитним договором № 2001240678101 від 07.02.2019 року станом на 01.07.2024 року на загальну суму 55200 (п`ятдесят п`ять тисяч двісті) грн 82 коп., яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 33955,98 грн., заборгованості за простроченими відсотками в сумі 21244,84 грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп.
Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення суду складений 12 травня 2026 року.

Суддя О.О. Соловйова