Кропивницький апеляційний суд 

№ провадження 33/4809/242/26 Головуючий у суді І-ї інстанції Авраменко О. В. 
Категорія - 173-2  Доповідач у суді ІІ-ї інстанції Іванов Д. Л. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2026 року м. Кропивницький

Суддя Кропивницького апеляційного суду Іванов Д.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку апеляційного перегляду адміністративну справу за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 - адвоката Калашника О.М. на постанову Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08 квітня 2026 року, якою:

ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08 квітня 2026 року ОСОБА_1 визнаний винуватим у тому, що він 21 березня 2026 року, близько 13 год. 32 хв., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство відносно свого двоюрідного онука ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: ображав нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою.
В апеляційній скарзі адвокат Калашник О.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 просить оскаржувану постанову скасувати постанову судді районного суду скасувати, а провадження у справі за фактом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
У клопотанні адвокат також просить поновити пропущений з поважних причин строк на апеляційне оскарження постанови місцевого суду, вказуючи про порушення права на захист, яке виразилось у тому, що суд не зважаючи на його клопотання про відкладення, розглянув справу без ОСОБА_1 та його захисника. 
На обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що суд проявив необ`єктивність та неповноту судового розгляду, не дав належної правової оцінки відсутності у діях ОСОБА_1 об`єктивних та суб`єктивних ознак домашнього насильства у розумінні диспозиції ст. 173-2 КУпАП, під санкцію якої підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.
Вважає, що нецензурні висловлювання або образи не утворюють склад домашнього насильства, оскільки такі дії повинні викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинити емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдати шкоди психічному здоров`ю особи.
Такі кваліфікуючи ознаки не відображені у протоколі, а сам протокол не свідчить про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, оскільки в ньому не зазначено про можливість завдання чи завдання внаслідок цього шкоди психічному здоров`ю ОСОБА_2 .
Крім того зазначає, що відповідно до відповіді управління надання адміністративних послуг Олександрійської міської ради(копія додається) працівниками поліції не встановлено ні особу заявника, ні особу потерпілого. Оскільки вказані місця реєстрації осіб не відповідають дійсності.
Також апелянт вказує, що виходячи з аналізу динаміки розгляду даної справи убачається зацікавленість у швидкому розгляді адміністративної справи та не наданні йому, як захиснику часу для підготовки та збору необхідної інформації, що свідчить про невинуватість ОСОБА_1 , а стислі терміни не дали можливості всебічно та у повному обсязі підготуватися до розгляду адміністративної справи.
Разом з цим захисник зазначає, що ОСОБА_1 був незаконно позбавлений частки нерухомого майні. Відчуження нерухомого майна відбулося 08.04.2026 о 13 год. 51 хв. В той час, як судове засідання, щодо притягнення до адміністративної відповідальності гр. ОСОБА_1 було призначене на 08.04.2026 року на 13 год. 00 хв., що може свідчити про зацікавленість третіх осіб щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, а отже і твердження ОСОБА_1 , щодо психічного тиску на нього з метою незаконного заволодіння його частини нерухомості не безпідставні.
Будучи своєчасно та належним чином повідомлений про дату, час та місце апеляційного розгляду, ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Калашник О.М., в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, клопотання про відкладення розгляду до суду не надходило. 
При таких обставинах, апеляційний суд відповідно до вимог п.6 ст. 294 КУпАП вважає можливим розглянути апеляційну скаргу без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисника в межах доводів апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови.
З метою реалізації права на апеляційне оскарження, в тому числі у випадку неотримання повного тексту судового рішення у строк, який би дозволяв своєчасно подати апеляційну скаргу, частиною 2 ст. 294 КУпАП встановлена можливість поновлення строку на апеляційне оскарження. Так, у вказаній частині статті зазначено, що у разі пропущення особою десятиденного строку на апеляційне оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення суд може поновити його за відповідним клопотанням апелянта.
В контексті застосування на практиці ст. 55 Конституції України про вільний доступ кожного до правосуддя для захисту своїх прав і свобод, а також положень ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про право кожного на справедливий, публічний судовий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, апеляційний суд вважає, що захисник Калашник О.М. пропустив строк на апеляційне оскарження даної постанови з поважних причин, тому клопотання про поновлення строку підлягає задоволенню.
З`ясувавши обставини справи, а також перевіривши матеріали адміністративної справи, вважаю, що апеляційна скарга адвоката Калашника О.М. задоволенню не підлягає за таких підстав.
У відповідності до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також іншими документами.
Відповідно до ст. 252 КУпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
При розгляді справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, суддя місцевого суду дотримався вказаних вимог.
Частиною 1 ст.173-2 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Частиною 2 ст.173-2 КУпАП за діяння, передбачене частиною першою цієї статті, вчинене стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи.
Апеляційний суд вважає, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, підтверджується сукупністю зібраних по справі, досліджених судом першої інстанції та перевірених апеляційним судом доказів, яким дана правильна оцінка.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дитина, яка постраждала від домашнього насильства – особа, яка не досягла 18 років та зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Пунктом 14 статті 1 вказаного Закону визначено, що психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Пунктом 17 статті 1 вищенаведеного Закону передбачено, що фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
У протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД №485828 від 21.03.2026 року вказано, що ОСОБА_1 21 березня 2026 року, близько 13 год. 32 хв., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство відносно свого двоюрідного онука ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: ображав його нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою.
Протокол про адміністративні правопорушення стосовно ОСОБА_1 складений з додержанням вимог ст.256 КУпАП, містить обставини та кваліфікуючи ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.173-2 КУпАП.
Крім того, обставини, які викладені у протоколі, підтверджуються протоколом прийняття заяви від ОСОБА_3 від 21.03.2026 року, відповідно до якої остання просить притягнути до відповідальності ОСОБА_1 , який вчинив відносно свого двоюрідного онука ОСОБА_2 домашнє насильство.
У поясненнях від 21.03.2026 року ОСОБА_3 чітко повідомляє, що 21.03.2026 року вони перебували в гостях у матері чоловіка, де також був ОСОБА_1 , онука та правнук матері чоловіка, де в цей час ОСОБА_1 вчинив відносно свого двоюрідного онука ОСОБА_2 психологічне насильство, яке виразилось у нецензурній лайці та погрозах фізичною розправою.
Під психологічним насильством у сім`ї розуміється насильство, пов`язане із дією одного члена сім`ї на психіку іншого шляхом словесних образ, погроз, переслідування, яким умисно спричиняється емоційна невпевненість та нездатність себе захистити, чим завдається або може бути завдана шкода психічному здоров`ю цього члена сім`ї.
З урахуванням вищевикладеного, апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.173-2 КУпАП та доведеність його винуватості, при обставинах викладених у протоколі є правильними і такими, що відповідають фактичним обставинам цієї справи, грунтуються на сукупності належних та допустимих доказів. 
Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_1 про відсутність доказів заподіяння малолітньому потерпілому шкоди його психічному здоров`ю є необґрунтованими, оскільки очевидно що нецензурні висловлювання та погрози застосування будь-якого виду насильства в адресу малолітньої особи недопустимі. 
Крім того, на спростування доводів апеляційної скарги про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні домашнього насильства, апеляційний суд відмічає, що докази у даній справі є належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, доповнюють один одного та є такими, що не викликають сумніву.
Долучені захисником до апеляційної скарги позитивні характеристики щодо ОСОБА_1 та документи щодо наявності спору майнового характеру не спростовують правильність висновків суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення та правильності кваліфікації його дій за ч. 2 ст.173-2 КУпАП.
В апеляційній скарзі захисника містяться також інші твердження, які не потребують детального аналізу та не мають будь-якого вирішального значення в цій справі.
Апеляційний суд звертає увагу, що за практикою Європейського суду з прав людини право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від свавілля; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
Слід зазначити і те, що будь-яких зауважень чи заперечень щодо оформлення протоколу щодо ОСОБА_1 останній не зазначав, із заявами про неправомірність дій чи порушення його процесуальних прав під час складання протоколів до компетентних органів не звертався і матеріали справи таких не містять.
Також, відсутні обставини, які б доводили упередженість або будь-яку зацікавленість особи, яка склала протоколи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 у результатах розгляду справи або притягненні останнього до адміністративної відповідальності.
Суд першої інстанції врахував всі обставини справи, включаючи особу правопорушника, майновий стан, відсутність обставин, що обтяжують, так і пом`якшують відповідальність.
Призначене ОСОБА_1 адміністративне стягнення передбачено санкцією ч. 2 ст.173-2 КУпАП, є достатнім для перевиховання та виправлення порушника. 
Враховуючи зазначене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, належним чином оцінив докази та вірно застосував норми матеріального та процесуального права.
Підстав для скасування обґрунтованого та вмотивованого рішення суду першої інстанції немає.
Підсумовуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що доводи апеляційної скарги захисника Калашника О.М. про незаконність притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, відсутність у матеріалах справи достовірних доказів та необґрунтованість судового рішення, не знайшли свого об`єктивного підтвердження, під час апеляційного розгляду, а тому законні підстави для скасування оскаржуваної постанови - відсутні. 
Керуючись ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283, 284, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:
 
Поновити адвокату Калашнику О.М. строк на апеляційне оскарження постанови Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08 квітня 2026 року стосовно  ОСОБА_1 . 
Апеляційну скаргу захисника  ОСОБА_1 - адвоката Калашника О.М. - залишити без задоволення.
Постанову Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08 квітня 2026 року про притягнення  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.173-2 КУпАП - без змін. 
Постанова набирає законної сили негайно є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя Кропивницького
апеляційного суду Д.Л. Іванов