ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3845/26 Справа № 175/12683/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Костюков Д. Г. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2026 року м. Дніпро 

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Пищиди М.М.
 
суддів – Ткаченко І.Ю., Свистунової О.В.
 
розглянувши у спрощеному позовному провадженні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські фінансові операції" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
В С Т А Н О В И В:
У вересні 2025 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що 23.12.2022 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено договір №6206016 про надання споживчого кредиту, відповідно до якого відповідачка отримала кредит в розмірі 20 000,00 грн. строком на 360 днів шляхом переказу на її платіжну картку, емітовану АТ КБ «ПриватБанк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,99 % від суми кредиту за кожен день користування.
ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, протягом дії договору не здійснювала погашення заборгованості, у зв`язку з чим у неї утворилася заборгованість за кредитним договором.
26.09.2023 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Укрглобал-фінанс» укладено договір факторингу № 26.09/23-Ф, відповідно до умов якого право вимоги за договором №6206016 про надання споживчого кредиту від 23.12.2022 перейшло до ТОВ «ФК «Укрглобал-фінанс». 31.07.2024 між ТОВ «ФК «Укрглобал-фінанс» та позивачем - ТОВ «Українські фінансові операції» укладено договір факторингу № 31.07/24-Ф, відповідно до умов якого право вимоги за договором №6206016 про надання споживчого кредиту від 23.12.2022 перейшло до позивача.
Станом на 17 вересня 2024 року заборгованість відповідачки за кредитним договором становить 51 492,57 грн., яка складається з тіла кредиту у сумі 20 000,00 грн. та процентів за користування кредитом у сумі 32 910,57 грн.
Враховуючи зазначене, позивач просив суд стягнути з відповідачки заборгованість за договором №6206016 про надання споживчого кредиту від 23.12.2022 у розмірі 51 492,57 грн. яка складається з: 20 000,00 грн. заборгованості за кредитом; 32 910,57 грн. заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п. 1.4 кредитного договору ставкою 1,99 % за кожен день користування кредитом за період з 23.12.2022 по 17.09.2024 (включно), а також судові витрати у розмірі 2 422,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн. 
Рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2025 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські фінансові операції" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські фінансові операції" заборгованість за Договором №6206016 про надання споживчого кредиту від 23.12.2022 року в розмірі 51 492 (п`ятдесят одна тисяча чотириста дев`яносто дві) грн. 57 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські фінансові операції" судові витрати по сплаті судового збору у сумі 2 422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000, 00 грн.
Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати в частині стягнення процентів та судових витрат та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні вказаний вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при винесенні рішення судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, тому в іншій частині рішення суду в силу ст. 367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 23.12.2022 між ОСОБА_1 та ТОВ «Авентус Україна» укладено договір №6206016 про надання споживчого кредиту, який відповідачкою підписано електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора «А637669» (а.с.80-85).
Згідно з п. 1.1. договору, його укладення здійснюється сторонами за допомогою ІТС товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток «CreditPlus». Електронна ідентифікація споживача здійснюється при вході споживача в особистий кабінет в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. При цьому, споживач самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до веб-сайту/ТС товариства.
Відповідно до п. 1.2. договору, на умовах, встановлених договором, товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором.
Відповідно до п. 1.3. договору, cума кредиту (загальний розмір) складає: 20 000,00 грн. Тип кредиту - кредит.
Відповідно до 1.4. договору, строк кредиту 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є додатком № 1 до цього договору. Графік платежів розраховуються з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки, виходячи з припущення, що споживач виконає свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі (п.п. 1.2., 1.3., 1.4. договору).
Тип процентної ставки - фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти відповідно до наступних умов: стандартна процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4. цього договору (п. 1.5.1. Договору).
Мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби (п. 1.6 договору).
Орієнтована реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає:
- за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 29653,85 % річних;
- за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 10169,67% річних (п. 1.7. договору).
Орієнтована вартість кредиту на дату укладання договору складає:
- за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 163280,00 грн;
- за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 154922,00 грн. (п. 1.8. договору).
Згідно з п. 2.1. договору кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, включаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 .
Споживач має право у випадку неможливості виконати зобов`язання у встановлений термін у повному обсязі ініціювати продовження (пролонгацію) строку кредиту (п. 4.3. договору).
Відповідно до п. 9.6. договору, останній укладається шляхом направлення його тексту, підписаного зі сторони товариства електронним підписом, в особистий кабінет споживача для ознайомлення та підписання. Електронний підпис товариства створюється на договорі шляхом накладення аналогу власноручного підпису уповноваженої особи товариства та відтиску печатки товариства, що відтворені засобами електронного копіювання, за зразком попередньо узгодженим сторонами в укладеному договорі про використання аналогу власноручного підпису для вчинення правочинів. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом споживача, що створений шляхом використання споживачем одноразового ідентифікатора, який формується автоматично на стороні товариства для кожного разу використання та направляється споживачу на номер мобільного телефону повідомлений останнім товариству в ІТС товариства, зазначений в цьому договорі. Введення споживачем коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього договору створює підпис споживача на договорі та вважається направленням товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього договору.
Таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит №6206016 та паспортом споживчого кредиту доведено до відома ОСОБА_1 інформацію про суму кредиту, строк кредитування, загальну вартість кредиту, реальну річну процентну ставку, суму процентів за користування кредитом, суму кредиту за договором, чисту суму кредиту, суму платежу за розрахунковий період, кількість днів у розрахунковому періоді, дату видачі кредиту, дату платежу тощо (на звороті а.с.85-87).
Згідно з наданою АТ КБ «Приватбанк» випискою з карткового рахунку про зарахування грошових коштів на платіжну картку № НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 , за період з 23.12.2022 по 03.01.2023, ОСОБА_1 23.12.2022 були зараховані кошти в сумі 20 000,00 грн. (а.с. 130-131). Зарахування вказаних коштів підтверджується також і довідкою ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» від 29.09.2023 (а.с. 53-54).
Отже, первісний кредитор виконав зобов`язання за договором, надавши відповідачці кредитні кошти.
26 вересня 2023 року між ТОВ «ФК «Укрглобал-фінанс» (фактор) та ТОВ «Авентус Україна» (клієнт) укладено договір факторингу № 26.09/23-Ф, відповідно до умов якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги до боржників у реєстрі боржників, який формується згідно додатку № 1 та є невід`ємною частиною договору, про що також був складений акт прийому-передачі реєстру боржників, згідно додатку № 2 (а.с. 38-45).
26 вересня 2023 року ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Укрглобал-фінанс» склали акт прийому-передачі Реєстру боржників за договором факторингу №26.09/23-Ф від 26 вересня 2023 року, відповідно до якого Клієнт передав, а Фактор прийняв Реєстр боржників кількістю 5 390, після чого, з урахуванням пункту 1.2 договору факторингу, від Клієнта до Фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно заборгованостей. Реєстр боржників передано в повному об`ємі відповідно до умов договору факторингу, будь-яких зауважень до зазначеного реєстру немає (а.с. 46).
Згідно з витягу з реєстру боржників від 26 вересня 2023 року, додаток № 1 до договору факторингу № 26.09/23-Ф від 26 вересня 2023 року, від ТОВ «Авентус Україна» до ТОВ «ФК «Укрглобал-фінанс» перейшло право вимоги заборгованості боржника: № 4057 у реєстрі, ОСОБА_1 , кредитний договір №6206016 від 23.12.2022, строк кредитного договору 360, сума виданого кредиту 20 000,00 грн., процентна ставка 1,99 %, сума заборгованості за основною сумою боргу 18 582,00, сума заборгованості за відсотками 32 910,57, сума заборгованості за пенею та штрафами 0 грн. 00 коп., сума заборгованості разом 51 492,57 грн., кількість днів прострочення виконання кредитних зобов`язань - 218 днів (а.с. 69).
31 липня 2024 року між ТОВ «Українські фінансові операції» (фактор) та ТОВ «ФК «Укрглобал-фінанс» (клієнт) укладено договір факторингу № 31.07/24-Ф, відповідно до умов якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги до боржників у реєстрі боржників, який формується згідно додатку № 2 та є невід`ємною частиною договору, про що також був складений акт прийому-передачі реєстру боржників, згідно Додатку № 2. (а.с.32-35).
31 липня 2024 року ТОВ «ФК «Укрглобал-фінанс» (клієнт) та ТОВ «Українські фінансові операції» (фактор) склали акт прийому-передачі Реєстру боржників за договором факторингу №31.07/24-Ф від 31 липня 2024 року, відповідно до якого Клієнт передав, а Фактор прийняв Реєстр боржників кількістю 4 240, після чого, з урахуванням пункту 1.2 договору факторингу, від Клієнта до Фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно заборгованостей. Реєстр боржників передано в повному об`ємі відповідно до умов договору факторингу, будь-яких зауважень до зазначеного реєстру немає (а.с. 36, 37).
Згідно з витягу з реєстру боржників від 31 липня 2024 року, додаток № 1 до договору факторингу № 31.07/24-Ф від 31 липня 2024 року, від ТОВ «ФК «Укрглобал-фінанс» до ТОВ «Українські фінансові операції» перейшло право вимоги заборгованості боржника: № 3211 в реєстрі, ОСОБА_1 , кредитний договір №6206016 від 23.12.2022, строк кредитного договору 360, сума виданого кредиту 20 000,00 грн., процентна ставка 1,99 %, сума заборгованості за основною сумою боргу 18 582,00 грн., сума заборгованості за відсотками 32 910,57 грн., сума заборгованості за пенею та штрафами 0 грн. 00 коп., сума заборгованості разом 51 492,57 грн., кількість днів прострочення виконання кредитних зобов`язань - 572 днів (на звороті а.с.67).
Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості (картка обліку договору №6206016 від 23.12.2022) заборгованість ОСОБА_1 станом на 25 вересня 2023 року становить 51 492,57 грн., з яких: заборгованість за основною сумою боргу 18 582,00 грн., заборгованість за відсотками 32 910,57 грн. (а.с.13-20).
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що дослідженням змісту договору та наданих суду відомостей про фактично надані відповідачу кредитні кошти, а також розрахунку заборгованості, судом встановлено, що заявлена до стягнення сума заборгованості відповідає умовам договору, розрахована з урахуванням вимог чинного законодавства та відповідної судової практики та підлягає стягненню в повному обсязі.
Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Приписами ст.ст. 525, 526 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.
Згідно зі статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Нормами частини першої статті 1048 ЦК України врегульовано правовідносини щодо сплати процентів саме за правомірне користування чужими грошовими коштами, коли боржник одержує можливість законно не сплачувати кредитору борг упродовж певного часу, а саме - упродовж строку кредитування, визначеному в кредитному договорі.
За змістом ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Особливості застосування змінюваної процентної ставки за договором про надання споживчого кредиту встановлюються законом.
Так, судом першої інстанції вірно встановлено, що між сторонами було укладено кредитний договір, який підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором та відповідно до умов вказаного договору позивач надав відповідачу кредит у розмірі 20 000 грн., який був перерахований на банківську картку, що належить відповідачці.
Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачка, з поміж іншого, посилалась на те, що є дружиною військовослужбовця, який 20.02.2023 року призваний на військову службу під час мобілізації, а тому вважала, що вона звільнена від сплати відсотків , на яку поширюється положення ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», зокрема щодо заборони нарахування процентів за користування кредитом.
Так, згідно з чинною редакцією частини п`ятнадцятої статті 14 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон №2011-ХІІ), військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.
Вказані положення внесені до Закону №2011-ХІІ згідно із Законом України від 11 квітня 2024 року №3633-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», який набрав чинності 18 травня 2024 року.
На час виникнення спірних правовідносин, а саме: 23.12.2022 року частина п`ятнадцята статті 14 Закону №2011-ХІІ була викладена в такій редакції: «Військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля».
Тобто до 18.05.2024 року ОСОБА_1 як дружина мобілізованого військовослужбовця, не мала вищезазначеної пільги, оскільки вказана норма закону поширювалась лише на самих військовослужбовців.
Відповідно до частини 1 статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Це означає, що за загальним правилом норма права діє стосовно фактів і відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тобто, до події, факту застосовується той закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали або мали місце. Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України.
Згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.
Єдиний виняток з даного правила, закріплений у частині 1 статті 58 Конституції України, складають випадки, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Конституційний Суд України також висловив позицію, згідно якої закріплення принципу незворотності дії нормативно-правового акта у часі на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта (рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп).
Відповідно до частини 2 статті 5 ЦПК України акт цивільного законодавства не має зворотної сили у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність.
Колегія суддів акцентує увагу на тому, що проценти не є цивільною відповідальністю боржника за невиконання зобов`язань за цим договором, а є процентами за користування кредитними коштами, тому в даному випадку до цих правовідносин не може бути застосовано принцип зворотної сили закону у часі.
Крім того, конструкція частини 15 статті 14 Закону № 2011-ХІІ не передбачає звільнення військовослужбовців та членів їхніх сімей від сплати відсотків за користування кредитом, а лише визначає умови, за яких такі відсотки не нараховуються. Законодавець чітко встановив, що ці умови пов`язані з певними періодами проходження військової служби. Враховуючи це, підстав для застосування принципу зворотної дії закону в часі до спірних правовідносин не вбачається.
Таким чином, суд першої інстанції правомірно дійшов до висновку щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором №6206016 про надання споживчого кредиту від 23.12.2022 у розмірі 51 492,57 грн.
Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
Також судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 §23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], §41.
Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.
Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для розподілу судових витрат, понесених відповідачем у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, немає.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 -залишити без задоволення.
Рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2025 року оскаржуваній частині -залишити без зміни.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.
Повний текст постанови складено 06 травня 2026 року.
Судді: