Справа № 739/414/26
Провадження № 2/739/405/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2026 року          м. Новгород-Сіверський

Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області у складі:
головуючого судді - Іващенка І.К.,
при секретарі судових засідань - Шкурат О.Г.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» в особі представника – адвоката Ткаченко Юлії Олегівни до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів», в особі представника Ткаченко Юлії Олегівни, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами посилаючись на те, що 05.08.2025 року між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір про надання коштів у кредит № 71933662, умовами якого встановлено, що кредитодавець надає позичальнику кредит в розмірі 16000,00 грн., строком на 30 днів (з 05.08.2025 по 03.09.2025) із фіксованою процентною ставкою у розмірі 0.1% та комісією за надання кредиту у розмірі 15,00%від суми наданого кредиту, що у грошовому виразі складає 2400,00 грн.
Договір був укладений в електронній формі шляхом обміну електронними повідомленнями та підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором 04032, що, згідно зі статтями 11 та 12 Закону України «Про електронну комерцію», прирівнюється до письмової форми договору. 
02.09.2025 року між позикодавцем та позичальником/відповідачем за ініціативою останнього укладено додаткову угоду № 15689820 до договору позики № 71933662, за умовами якої сторони домовилися пролонгувати строк кредитування на 29 днів, в результаті чого строк кредитування складає 59 днів, тобто до 02.10.2025 року та змінено денну процентну ставку (фіксовану) з 0.1% до 1%. Додатковий договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором 10620 позичальника.
Позичальник, ідентифікований за допомогою Системи BankID НБУ та через Особистий кабінет (ІКС Кредитодавця), отримав грошові кошти у сумі 16000,00 грн, перераховані на його банківський рахунок (картковий рахунок № НОМЕР_1 ).
Відповідач покладенні обов`язки за договором не виконав, грошові кошти не повернув, к зв`язку з чим у нього перед позивачем виникла заборгованість за договором позики № 71933662 від 05.08.2025 у сумі 30736,00 грн.,зокрема: 16000,00 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу; 4656,00 грн. – сума заборгованості за процентами; 2400,00 грн. сума заборгованості за комісією; 7680,00 грн. сума заборгованості за процентами нарахованими за понадстрокове користування кредитом.
23.08.2025 року між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір про надання коштів у кредит № 6526825. умовами якого встановлено, що кредитодавець надає позичальнику кредит в розмірі 9000,00 грн., строком на 360 днів (з 23.08.2025 по 17.08.2026) із фіксованою процентною ставкою у розмірі 0.95% та комісією за надання кредиту у розмірі 17,25%від суми наданого кредиту, що у грошовому виразі складає 1552,50 грн.
Договір був укладений в електронній формі шляхом обміну електронними повідомленнями та підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором 751213, що, згідно зі статтями 11 та 12 Закону України «Про електронну комерцію», прирівнюється до письмової форми договору. 
Позичальник, ідентифікований за допомогою Системи BankID НБУ та через Особистий кабінет (ІКС Кредитодавця), отримав грошові кошти у сумі 9000,00 грн, перераховані на його банківський рахунок (картковий рахунок № НОМЕР_2 ).
Відповідач покладенні обов`язки за договором не виконав, грошові кошти не повернув, к зв`язку з чим у нього перед позивачем виникла заборгованість за договором позики № 6526825 від 23.08.2025 у сумі 22833,00 грн.,зокрема: 9000,00 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу; 7780,00 грн. – сума заборгованості за процентами; 1552,50 грн. сума заборгованості за комісією; 4500 грн. сума заборгованості за пенею/неустойкою.
Позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість: за договором позики № 71933662 в сумі 30736 грн. 00 коп.; за договором позики № 6526825 в сумі 22833 грн. 00 коп., а всього 53569,00 грн.
Ухвалою Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 17.03.2026 року відкрито провадження по справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін.
01.04.2026 від відповідача на адресу суду надійшов відзвив на позовну заяву, в якій просить відмовити в позові з наступних підстав. Вказує, що позивачем порушено правила об`єднання позовних вимог, не надано доказів, що наявні договори (у вигляді паперової копії) було створено у порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг та що вони підписувалися електронними підписами уповноважених на те осіб. Вказує, що відповідачка не укладала саме ті договори, які долучено в якосі копій до позовної заяви. Вказує на безпідставність стягнення з відповідача суми неустойки, процентів поза строку кредиту та комісії. Наполягає, що позивачем не доведено перерахування відповідачу коштів (тіла кредиту). З урахуванням викладеного вважає, що судові витрати не підлягають стягненню з відповідача.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву де просив розгляд справи провести без його участі, позов підтримує та просить його задовольнити.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належно. 
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, вивчивши та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
05.08.2025 року між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір про надання коштів у кредит № 71933662, умовами якого встановлено, що кредитодавець надає позичальнику кредит в розмірі 16000,00 грн., строком на 30 днів (з 05.08.2025 по 03.09.2025) із фіксованою процентною ставкою у розмірі 0.1% та комісією за надання кредиту у розмірі 15,00%від суми наданого кредиту, що у грошовому виразі складає 2400,00 грн.
02.09.2025 року між позикодавцем та позичальником /відповідачем за ініціативою останнього укладено додаткову угоду № 15689820 до договору позики № 71933662, за умовами якої сторони домовилися пролонгувати строк кредитування на 29 днів, в результаті чого строк кредитування складає 59 днів, тобто до 02.10.2025 року та змінено денну процентну ставку (фіксовану) з 0.1% до 1%.
23.08.2025 року між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір про надання коштів у кредит № 6526825. умовами якого встановлено, що кредитодавець надає позичальнику кредит в розмірі 9000,00 грн., строком на 360 днів (з 23.08.2025 по 17.08.2026) із фіксованою процентною ставкою у розмірі 0.95% та комісією за надання кредиту у розмірі 17,25%від суми наданого кредиту, що у грошовому виразі складає 1552,50 грн. 
Відповідно ч. 2 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно із ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.
Верховний Суд у постанові від 12.01.2021 року у справі № 524/5556/19 підтвердив, що суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс- повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що спростовує доводи касаційної скарги у цій частині.
Факт підписання договорів та додаткової угоди електронним підписом – одноразовим ідентифікатором підтверджується копією самих договорів та додаткової угоди, а тому суд не бере під сумнів текст договорів та угоди, та вважає, що договіри позики: від 05.08.2025 року № 71933662; від 23.08.2025 № 6526825 та додаткова угода № 15689820 від 02.09.2025 року дійсно були укладені сторонами та викладені за текстом копій наданих до позовної заяви позивачем.
У постанові КЦС ВС від 30.08.2023 у справі № 753/20537/18 зазначено, що виходячи із принципу змагальності сторін, у спорі про стягнення кредитної заборгованості на позивача покладається тягар доведення надання позичальнику кредитних коштів та порушення боржником своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, а на відповідачі відповідно лежить тягар доведення відсутності у нього заборгованості.
Відповідно до положень ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Ч.1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України).
Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Ч.2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Ч.2 ст.1050 ЦК України встановлено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості:
за кредитним договором № 71933662 від 05.08.2025 року, розмір заборгованості ОСОБА_1 становить 30736,00 гривень та складається з:
- основна сума боргу – 16000,00гривень;
- заборгованість за процентами – 4656,00 гривень;
- комісія – 2400,00 гривень;
- проценти за понадстрокове користування кредитом – 7680,00 гривень.
за кредитним договором № 6526825 від 23.08.2025 року, розмір заборгованості ОСОБА_1 становить 22833,00 гривень та складається з:
- основна сума боргу – 9000,00гривень;
- заборгованість за процентами – 7780,50 гривень;
- комісія – 1552,50 гривень;
- заборгованість за пенею/неустойкою – 4500,00 гривень.
Суд не погоджується із зазначеним розрахунком з огляду на наступне.
Щодо нарахування відсотків за користування кредитом, суд зазначає наступне.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 5 квітня 2023 року по справі №910/4518/16 вказала, що Регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні.
Інакше кажучи, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.28)).
На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором.
Велика Палата Верховного Суду нагадує, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання (пункт 17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц). Тому наслідки порушення грошового зобов`язання не можуть залежати від того, з яких підстав виникло грошове зобов`язання: з позадоговірних чи договірних відносин, або з якого саме договору.
Якщо грошове зобов`язання виникло з договірних відносин, то прострочення його виконання призводить до відповідальності боржника перед кредитором, зокрема - настання обов`язку зі сплати процентів річних у розмірі, встановленому законом або договором, але саме грошове зобов`язання залишається при цьому незмінним. Наприклад, якщо боржник не сплатив гроші за куплене майно, надані послуги в певній сумі, то прострочення грошового зобов`язання не змінює його розміру, яке залишається без змін незалежно від часу прострочення, але в боржника виникає додатковий обов`язок щодо сплати річних процентів, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України.
Так само якщо боржник не сплатив суму боргу, яка складається з тіла кредиту та процентів, нарахованих в певній сумі на час закінчення строку кредитування чи на час пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, то прострочення такого грошового зобов`язання не призводить до подальшої зміни його розміру, але в боржника виникає додатковий обов`язок щодо сплати річних процентів, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України.
Велика Палата Верховного Суду зауважує, що підхід, за якого проценти за «користування кредитом» могли нараховуватися та стягуватися за період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, не тільки не відповідає правовій природі таких процентів, а й призводить до вочевидь несправедливих результатів. Так, неможливо розумно пояснити, чому, наприклад, замовник робіт або послуг, який прострочив їх оплату, має сплачувати проценти річних за статтею 625 ЦК України, розмір яких може бути зменшений судом, якщо він надмірно великий порівняно зі збитками кредитора, а за прострочення повернення кредиту в такій самій сумі позичальник має додатково сплачувати ще й проценти як плату за «користування кредитом», розмір якої не може бути зменшений судом.
Викладене вище свідчить, що наслідки порушення грошового зобов`язання є однаковими незалежно від того, з якого договору таке зобов`язання виникло: з договору купівлі-продажу, договору про виконання робіт, кредитного договору тощо.
Отже, у разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором.
Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Такі висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 646/14523/15-ц, від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (пункт 8.35).
Також Велика Палата Верховного Суду нагадує, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (пункт 8.22)).
При цьому компенсаторний характер процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за «користування кредитом» (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за «користування кредитом», до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.
Велика Палата Верховного Суду зауважує, що надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за «користування кредитом», так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора як у вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника (наприклад, звернути стягнення на заставне майно боржника або стягнути борг з поручителя).
Несправедливість цього підходу стає особливо очевидною у випадках, коли ринковий розмір процентів за «користування кредитом» за час після укладення кредитного договору істотно знизився. У таких випадках кредитор стає навіть більше зацікавлений у невиконанні договору, ніж у задоволенні своїх вимог. За такого підходу кредитор може продовжувати нарахування процентів за «користування кредитом» (який при цьому навіть не надавався на новий строк) у розмірі, якого вже не існує на ринку. Цим самим створюються штучні передумови для банкрутства підприємств та збільшення кількості фізичних осіб, які не мають надії повернутися до нормального життя інакше, як через банкрутство, що негативно відбивається на економіці та підвищує соціальну напруженість.
Такий підхід вочевидь не відповідає балансу інтересів сторін кредитного договору та призводить до того, що кредитор не використовує ефективні способи захисту своїх прав (звернення стягнення на заставне майно боржника, стягнення боргу з поручителя тощо) одразу після порушення боржником умов договору.
Також слід мати на увазі, що, на відміну від розміру процентів за «користування кредитом», розмір процентів як відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання може бути зменшений судом (пункт 8.38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18).
Велика Палата ВС у постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 зробила висновок про те, що припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Відповідно до умов договору позики № 71933662 від 05.08.2025, його строк становить 59 днів та чітко визначено базову (фіксовану) процентну ставку за 30 днів, що нараховується за користування кредитом, зокрема, 0,1% за день користування кредитом та за 29 днів 1% за день користування кредитом.
Суд звертає увагу на те, що умовами договору не передбачено право кредитора на автопролонгацію договору.
Тому, нарахування відсотків повинно було б здійснюватися кредитором виключно в межах 30-ти денного строку, на який укладено договір на надання фінансового кредиту, із застосуванням визначеної у ньому фіксованої процентної ставки, тобто, 0,1% за день користування кредитом та пролонгованим строком сторонами за 29 днів за денною процентною ставкою 1% користування кредитом. 
З огляду на те, що кредитор у порушення вимог закону та умов договору здійснив нарахування відсотків за користування кредитом за ставкою 1% поза межами строку кредитування, суд доходить до висновку про те, розмір відсотків – не відповідає дійсним обставинам справи.
Саме тому, нарахування відсотків повинно було здійснюватися наступним чином:
- тіло кредиту – 16000,00 гривень;
- відсотки – 0,1% в день;
- кількість днів в періоді – 30;
- розмір відсотків – 480,00 гривень (16000,00 (тіло кредиту)*0,1%(відсотки)*30 (строк кредитування).
- відсотки – 1%;
- кількість днів в періоді – 29;
- розмір відсотків – 4640,00 гривень (16000,00 (тіло кредиту)*1%(відсотки)*29 (строк кредитування).
Разом сума процентів складає: 480,00 грн. + 4640,00 грн. = 5120,00 грн.
Щодо стягнення неустойки (пені).
Згідно з частиною 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.
Частиною 1 статті 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Відповідно до частини 1 статті 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.
Договором може бути встановлено обов`язок відшкодувати збитки лише в тій частині, в якій вони не покриті неустойкою.
Договором може бути встановлено стягнення неустойки без права на відшкодування збитків або можливість за вибором кредитора стягнення неустойки чи відшкодування збитків.
Так, згідно з Указом Президента № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», в Україні з 5:30 24 лютого 2022 року строком на 30 діб було запроваджено воєнний стан, який неодноразово був продовжений і на даний час діє.
Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 18 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)».
З матеріалів справи вбачається, що договір № 6526825 між сторонами укладений під час дії воєнного стану, а саме – 23.08.2025 року.
Разом з цим, в позовній заяві представником позивача зазначений розмір неустойки, яка потребує стягненню в сумі 4500, 00 грн.
Враховуючи, що неустойка, яка передбачена кредитним договором, нарахована у період дії в Україні воєнного стану, вона підлягає списанню кредитодавцем, тому позовна вимога щодо стягнення із ОСОБА_1 на користь позивача неустойки задоволенню не підлягає.
Щодо стягнення комісії за договорами позики.
У п.2.2.4 Договору надання коштів у кредит № 71933662 від 05.08.2025 встановлено комісію за надання кредиту у розмірі 15,00%, тобто, 2400,00 гривень.
У п.2.2.8. Договору кредитної лінії № 6526825 від 23.08.2025 встановлено комісію за надання кредиту у розмірі 17,25%, тобто, 1552,50 гривень.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Таким чином суд вбачає, що в даному випадку комісія за надання кредиту, встановлена у пункті 2.2.4 Договору надання коштів у кредит № 71933662 від 05.08.2025 в розмірі 15,00% від суми позики, що складає 2400,000 грн. та п.2.2.8. Договору кредитної лінії № 6526825 від 23.08.2025 в розмірі 17,25% від суми позики, що складає , 1552,50 грн. є правомірною та договірною складовою загальних витрат Позичальника. Зазначена фіксована сума чітко прописана в Договорах, забезпечуючи прозорість цієї умови для споживача. Підписавши Договори (шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором), Позичальник підтвердив, що він ознайомлений з усіма умовами та діяв усвідомлено, приймаючи на себе це фінансове зобов`язання. Таким чином, ця умова не є несправедливою.
Таким чином з відповідача на користь позивача підлягають стягненню наступні суми:
-За договором № 71933662 від 05.08.2025:
16000,00 грн. – заборгованість за тілом кредиту;
5120,00 грн. – сума заборгованості за процентами;
2400,00 грн. – сума заборгованості за комісією.
Разом: 16000,00 грн. + 5120,00 грн. + 2400,00 грн. = 23520,00 грн.
-За договором № 6526825 від 23.08.2025:
9000,00 грн. – заборгованість за тілом кредиту;
7780,50 грн. – сума заборгованості за процентами;
1552,50 грн. - сума заборгованості за комісією.
Разом: 9000,00 грн. + 7780,50 грн. + 1552,50 грн. = 18333,00 грн.
В іншій частині позовних вимог слід відмовити.

Щодо стягнення судових витрат.

Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору, розмір якого становить 2662,00 грвень.
Частиною 3 статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно ч. ч. 2, 3, 4 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У позовній заяві представник Товариства з обмеженою відповідальністю "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 4500,00 гривень.
У зв`язку з тим, що позовні вимоги задоволені судом на 78,85 % (16780,50х100/21280,50), суд на підставі ст. 141 ЦПК стягує судовий збір з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 2099,30грн. (2662,40х78,85/100), а також витрати на правничу допомогу в сумі 3548,25 грн. (4500,00х78,85/100).
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 83, 89, 141, 247, 259, 263-265, 268, 273, 274, 279, 353, 354 ЦПК України, суд-
В И Р І Ш И В:
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості– задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" заборгованість за договором № 71933662 від 05.08.2025 у розмірі 23520,00 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" заборгованість за договором № 6526825 від 23.08.2025 у розмірі 18333,00 грн.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" сплачений судовий збір у розмірі 2099,30грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" витрати на правничу допомогу у розмірі 3548,25 грн.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернігівського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Позивач: ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (код ЄДРПОУ 39861924, місце знаходження: 01010, м. Київ, площа Арсенальна, буд. 1Б).
Відповідач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ).
Суддя І.К. Іващенко