Справа № 314/2602/25
Провадження № 2/314/154/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2026         м.Вільнянськ 
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Мануйлової Н.Ю., секретар судового засідання Рясна А. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 314/2602/25 за позовом ОСОБА_1 до Михайло-Лукашівської сільської ради Запорізького району Запорізької області про визнання права власності за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:
09.06.2025 до Вільнянського районного суду Запорізької області надійшла зазначена позовна заява. 04.07.2025 р. до суду надійшла уточнена позовна заява ОСОБА_1 до Михайло-Лукашівської сільської ради Запорізького району Запорізької областіпро визнання права власності за набувальною давністю, у якій позивач просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними господарчими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку площею 0,3900 га., яка розташована в с. Максимівка Запорізького району Запорізької області, за набувальною давністю.
28.07.2025 ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.
03.02.2026 представник відповідача надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, просив суд розглянути справу за наявними в матеріалах справи документами.
04.02.2026 до Вільнянського районного суду Запорізької області надійшла заява представника позивача, адвоката Жманкова В.Є., у якій він просить справу розглядати за його відсутності, на заявлених позовних вимогах наполягає.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з таких підстав.
З дозволу власниці, ОСОБА_2 , Позивач ОСОБА_1 , тривалий час, з 2003 року, тобто більше 20-ти років, проживає на території Максимівської сільської ради Запорізького (стара назва – Вільнянського) району Запорізької області в житловому будинку з надвірними і побутовими приміщеннями і спорудами по АДРЕСА_1 та користується земельною ділянкою площею 0,3900 га. Позивачка розпоряджається даним нерухомим майном як своєю приватною власністю, утримує її в належному стані, прибирає, робить ремонти та своєчасно сплачує комунальні платежі, саджає городину, обробляє земельну ділянку та збирає врожай. 
Вищезазначене майно раніше належало ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом 29.10.2002 № 1830, а також Державного акту на право приватної власності на землю серія ІІІ-ЗП № 061693 від 26.11.2002, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 25.02.2023) .
Також факт володіння та користування вказаним будинком і земельною ділянкою з 2003 року саме позивачем, не заперечується відповідачем Михайло-Лукашівською сільською радою Запорізького району Запорізької області з огляду на лист-відповідь на адвокатський запит, який направлявся представнику позивача 14.10.2025 за вих. № 1322, згідно з яким відповідно до інформації старости Максимівського старостинського округу Михайло-Лукашівської сільської ради Курносенко Ірина Василівна дійсно більше 20-ти років проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , та користується присадибною ділянкою площею 0,39 га.
Згідно зі ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.
Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
Згідно з Постановою Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.
При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:
- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;
- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;
- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК) (п. 9 Постанови).
Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичнезначення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.
Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2001 року.
При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови)
Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.
Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник.
У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови)
Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.
Згідно п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», зазначено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості.
Таким чином, розглянувши спір всебічно, повно та об`єктивно на підставі наданих доказів, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання права власності на нерухоме майно є обґрунтованим, відповідає принципам справедливості, добропорядності та розумності, підтверджується вищевказаними доказами які досліджені судом, узгоджуються між собою, а також іншими матеріалами справи і підлягають задоволенню.
Судом не встановлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси третіх осіб.
З наведенного суд доходить висновку, що Позивач, ОСОБА_1 , більше 20-ти років, з 2003 року, відкрито, безперервно володіє вищевказаним нерухомим майном, відповідачем по справі позовні вимоги визнаються, спростувань вказаних обставин та вимог про повернення цього нерухомого майна не заявлено, а тому вона після більш 20-ти років такого володіння набув право власності за набувальною давністю на 
Враховуючи відсутність заяви позивача щодо стягнення з Відповідача судових витрат, суд відносить на рахунок позивача понесені судові витрати у вигляді судового збору.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15,16, 344 ЦК України, 10, 12, 77-81,197-198, 200, 206, 259, 263-265, 279 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Михайло-Лукашівської сільської ради Запорізького району Запорізької області про визнання права власності за набувальною давністю задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , право власності за набувальною давністю на житловий будинок з надвірними господарчими будівлями та спорудами який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку загальною площею 0,3900 м.кв., яка належала раніше ОСОБА_2 згідно Державного акту на право приватної власності на землю Серія ІІІ-ЗП № 061693 від 26.11.2002 року, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства. 
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Запорізького апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частину другій статті 358 ЦПК України.

Суддя       Наталія Юріївна Мануйлова

05.02.2026