Дата документу 04.05.2026
Справа № 334/1453/26
Провадження № 2-а/334/41/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2026 року Дніпровський районний суд міста Запоріжжя 
у складі: головуючого судді Ісакова Д.О., 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

24 лютого 2026 року до Дніпровського районного суду міста Запоріжжя через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Зеленої Руслани В`ячеславівни до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення №354 від 04.02.2026 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 04.02.2026 року тимчасово виконуючим обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 винесено постанову №354 за справою про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000,00 гривень.
12.02.2026 року вказану постанову позивачем отримано засобами поштового зв`язку, що підтверджується конвертом та інформацією з офіційного сайту АТ «Укрпошта». 
У оскаржуваній постанові зазначено наступні обставини: «Уповноваженою особою ІНФОРМАЦІЯ_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення №354 від 29.01.2026. Відповідно до протоколу №354 військовозобов`язаний ОСОБА_1 21.01.2026 не з`явився за повідомленням (розпорядженням) про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_1 в зазначений час та дату, доказів наявності поважних причин неприбуття не надав, чим порушив вимоги законодавства України, а саме: ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», абз. 3 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення, а саме порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію вчинене в особливий період» (абзац 1мотивувальної частини постанови). 
Під час розгляду справи та дослідження доказів, які надані до протоколу №354 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП встановлено наступне «Відповідно до розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_2 №6431877 від 19.01.2026 року, яке було видане на Приватне акціонерне товариство «Електротехнологія», ОСОБА_1 викликався до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 21.01.2026 на 09.00 год. ПАТ «Електротехнологія» винесено наказ №03-к від 20.01.2026 про оповіщення працівників щодо виклику до ЗРТЦК та СП, з яким ОСОБА_1 був ознайомлений під підпис» (абзац 7 мотивувальної частини постанови).
«…На розгляд справи ОСОБА_1 прибув, надав усні пояснення, що був ознайомлений з наказом ПАТ «Електротехнологія» та розпорядженням №6431879 ІНФОРМАЦІЯ_2 на 21.01.2026, поставив свій підпис. Не з`явився за викликом тому що мав на той час бронювання та вважав, що з`являтися в цьому випадку не потрібно. Інших поважних причин неявки за викликом немає» (абзац 11 мотивувальної частини постанови). 
Зі змісту постанови вбачається, що підставою її винесення є протокол №354 від 29.01. 2026 року.
З вказаного вище протоколу вбачається, що:
в ньому відсутня дата його складення у відповідній графі у лівому верхньому кутку першого аркуша після назви «протокол №354 про адміністративне правопорушення»; 
в графі «суть адміністративного правопорушення» зазначено: 21.01.2026 року військовозобов`язаний ОСОБА_1 не з`явився за повісткою (розпорядженням) до ІНФОРМАЦІЯ_2 , про причини неявки не повідомив. 
Враховуючи положення статті 1 Закону України «Про оборону України», статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України від 24.02.2022 р № 64/2022 “Про введення воєнного стану в Україні” (зі змінами), Указу Президента України від 24.02.2022 р. № 65/2022 «Про загальну мобілізацію» (зі змінами), громадянин ОСОБА_1 під час дії особливого періоду порушив вимоги ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення, а саме порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період, 
в графі «до протоколу додається» нічого не вказано, графи не заповнені. 
Отже, в протоколі відсутня дата його складення; не наведено ідентифікуючих ознак повістки (розпорядження), на підставі яких позивач начебто викликався до ІНФОРМАЦІЯ_2 , як, наприклад, номера та дати; не зазначено безпосередньо часу вчинення правопорушення; до протоколу не додано належних доказів вчинення Позивачем адміністративного правопорушення, як це передбачено імперативними приписами Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме повістки (розпорядження) та доказів вручення позивачу. 
З урахуванням викладеного, позивач вважає, що протокол №354 складений з порушенням імперативних приписів КУпАП та вказаної Інструкції, через що не є належним та допустимим доказом у справі. А, оскільки, такий протокол це єдиний доказ, на якому ґрунтується оскаржувана постанова, то й постанова має бути скасована судом.
Крім того, до протоколу не додані докази вчинення правопорушення позивачем, що призводить до позбавлення особи права на захист, передбачених Конституцією України та КУпАП, зокрема, надавати пояснення вже під час розгляду справи, подавати докази, заявляти клопотання, оскільки фактично в особи, яка притягається до відповідальності взагалі відсутнє розуміння суті правопорушення. Оскаржувана постанова та протокол, на підставі якої її винесено, мають абсолютно різний зміст. Постанова містить посилання на обставини, які жодним чином не відображені у протоколі. 
Враховуючи все вищевикладене, прийняття оскаржуваної постанови № 354 від 04.02.2026 року за відсутності належних доказів на підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення на підставі протоколу №354 є незаконним та протиправним.
В свою чергу, ОСОБА_1 його персональні військовооблікові дані уточнено 22.05.2024 року, вчасно, у межах визначених законодавством строків (до 16 липня 2024 року), про що наявна відмітка в належному позивачу електронному військово-обліковому документі. 
Позивач є особою з інвалідністю 3 групи, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії АВ №0548208, виданої 12.01.2016 року, безстроково. Також, у графі «група інвалідності» електронного військово-облікового документа позивача зазначено «інвалідність 3 групи», діє до 01.01.2051. 
Згідно з пунктом 2 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: визнані в установленому порядку особами з інвалідністю. 
Тобто, позивач як особа з інвалідністю 3 групи не підлягає призову на військову службу під час мобілізації та має оформлену відстрочку на підставі п. 2 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». 
В електронному військово-обліковому документі позивача є також відмітка про наявну відстрочку на підставі вищезазначеного зі строком дії: до завершення мобілізації.
Позивач вважає винесену посадовою особою відповідача постанову незаконною та протиправною, у зв`язку з чим просить скасувати постанову №354 від 04.02.2026 року, якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено на нього штраф у сумі 17000,00 гривень, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.
25.02.2026 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін. Також, у відповідача було витребувано справу про адміністративне правопорушення з усіма наявними матеріалами щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП, результатом розгляду якої є оскаржувана постанова №354 від 04.02.2026 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 .
Представник відповідача відзиву на адміністративний позов не подав.
Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вказує про наступне.
Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог частини другої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, - з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно частини 1 статті 20 Кодексу адміністративного судочинства України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні, зокрема, адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.
Відповідно до частини 1 статті 25 КАС України адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом.
Частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Судом встановлено, що 04.02.2026 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 складено постанову №354, відповідно до якої ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в доход держави у сумі 17000,00 гривень.
Підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності стало те, що ОСОБА_1 21.01.2026 року не з`явився за повісткою (розпорядженням) про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ).
12.02.2026 року позивач отримав копію оскаржуваної постанови, що підтверджується інформацією з сайту АТ «Укрпошта».
Позивач вважає винесену посадовою особою відповідача постанову незаконною та протиправною, у зв`язку з чим звернувся до суду із цим адміністративним позовом про її скасування.
З оскаржуваної постанови №354 від 04.02.2026 року вбачається, що ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_2 встановлено, що:
абз. №1 «уповноваженою особою ІНФОРМАЦІЯ_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення №354 від 10.02.2026 року. Відповідно до протоколу №354 пpo адміністративне правопорушення військовозобов`язаний ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 21.01.2026 року не з`явився за повісткою (розпорядженням) про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ), в зазначений час та дату, доказі наявності поважних причин неприбуття не надав, чим порушив вимоги законодавства України, а саме: ч.3 ст. 22 Закону Украъни «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», абз. 3 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», чим вчинив правопорушення, передбачене ч.3 ст. 210-1 Клдексу України про адміністративні правопорушення, а саме порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію вчинене в особливий період».
абз. №7 «Під час розгляду справи та дослідження доказів, які надані до протоколу №354 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП встановлено наступне «Відповідно до розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_2 №6431877 від 19.01.2026 року, яке було видане на Приватне акціонерне товариство «Електротехнологія», ОСОБА_1 викликався до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 21.01.2026 на 09.00 год. ПАТ «Електротехнологія» винесено наказ №03-к від 20.01.2026 про оповіщення працівників щодо виклику до ЗРТЦК та СП, з яким ОСОБА_1 був ознайомлений під підпис». 
абз. №11 «…На розгляд справи ОСОБА_1 прибув, надав усні пояснення, що був ознайомлений з наказом ПАТ «Електротехнологія» та розпорядженням №6431879 ІНФОРМАЦІЯ_2 на 21.01.2026, поставив свій підпис. Не з`явився за викликом тому що мав на той час бронювання та вважав, що з`являтися в цьому випадку не потрібно. Інших поважних причин неявки за викликом немає».
Зі змісту постанови вбачається, що підставою для її винесення є протокол про адміністративне правопорушення №354 (без дати).
Процедуру складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів у справах про адміністративні правопорушення за ст.210, 210-1 КУпАП та оформлення матеріалів про такі адміністративні правопорушення врегульовано Інструкцією зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженою наказом Міністерства оборони України № 3 від 01 січня 2024 року, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 05.01.2024 року за №36/41381.
Законодавцем імперативно визначено чітку та послідовну процедуру розгляду справ про адміністративне правопорушення, порушення якої є підставою для визнання дій суб`єкта владних повноважень неправомірними, а відтак й для скасування його рішення про притягнення до відповідальності. Вказані положення не є формальною вимогою, це важлива законодавча гарантія об`єктивного та справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, надана, зокрема, військовозобов`язаному для захисту своїх прав та інтересів від безпідставного притягнення до відповідальності. 
Відповідно до пункту 3 Розділу ІІ Інструкції, у протоколі зазначається: дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я, по батькові (за наявності) особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягується до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативно-правовий акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, імена, по батькові (за наявності), адреси свідків (якщо вони є); пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. 
Пунктом 6 Розділу ІІ Інструкції закріплено, що до протоколу долучаються докази, що підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Докази, які долучаються до протоколу, повинні містити достовірну інформацію, відповідати вимогам законодавства та правилам діловодства. Обов`язок щодо збирання доказів та оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення покладається на уповноважену особу, яка складає протокол. 
Пунктом 7 Розділу ІІ Інструкції встановлено, що складений протокол та матеріали про адміністративне правопорушення не пізніше наступного дня після складання протоколу реєструються в журналі обліку протоколів про адміністративні правопорушення (додаток 2) (далі - журнал обліку протоколів). Нумерація протоколів проводиться в межах кожного календарного року окремо. Журнал має бути прошитий, пронумерований, підписаний посадовою особою та скріплений печаткою, внесений до номенклатури справ. 
Пунктом 8 цього ж Розділу Інструкції передбачено, що складений протокол та матеріали про адміністративне правопорушення формуються у справу про адміністративне правопорушення. Справа прошивається і нумерується за аркушами. Справа містить титульний аркуш, на зворотному боці якого оформлюється опис документів, що містяться в справі за формою, наведеною в додатку 3 до цієї Інструкції. Кожен документ у справі про адміністративне правопорушення повинен мати свої реквізити (дату, назву, підписи тощо), містити достатню інформацію щодо вчиненого адміністративного правопорушення та відповідати вимогам законодавства. Згідно з п. 9 Розділу ІІ Інструкції матеріали справи про адміністративне правопорушення подаються уповноваженою посадовою особою, яка склала протокол, керівнику територіального центру комплектування та соціальної підтримки, для її розгляду у порядку, визначеному КУпАП.
Статтею 254 КУпАП передбачено, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. 
Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. 
Постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності є офіційним документом - рішенням суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, в якому, зокрема, має бути чітко зазначено опис обставин, установлених при розгляді справи і посилання на норму закону, яка передбачає відповідальність за це адміністративне правопорушення. Дотримання цих вимог має виключне значення для встановлення об`єктивної істини при оскарженні такої постанови в судовому порядку. 
Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12.05.2020 у справі № 513/899/16-а.
Таким чином, саме протокол є документом, який офіційно засвідчує подію адміністративного правопорушення та саме до протоколу долучаються докази вчинення адміністративного правопорушення, й, на підставі протоколу та доказів, доданих до нього в подальшому здійснюється розгляд справи та винесення постанови. Протокол про адміністративне правопорушення є одним з джерел доказів у справі про адміністративне правопорушення, на основі якого ґрунтується повне, всебічне та об`єктивне з`ясування обставин справи.
Разом з тим, з протоколу № 354 про адміністративне правопорушення вбачається, що в протоколі відсутня дата його складення; не наведено ідентифікуючих ознак повістки (розпорядження), на підставі яких позивач викликався до ІНФОРМАЦІЯ_2 (номера та дати), не зазначено безпосередньо часу вчинення правопорушення, та до протоколу не додано належних доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, як це передбачено імперативними приписами Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме повістки (розпорядження) та доказів вручення позивачу. 
Крім того, відсутність доданих до протоколу доказів вчинення правопорушення позивачем призводить до позбавлення особи права на захист, передбачених Конституцією України та КУпАП, зокрема, надавати пояснення вже під час розгляду справи, подавати докази, заявляти клопотання, оскільки фактично в особи, яка притягається до відповідальності взагалі відсутнє розуміння суті правопорушення. 
З урахуванням викладеного, суд вважає, що протокол № 354 складений з порушенням імперативних приписів КУпАП та вказаної Інструкції, через що не є належним та допустимим доказом у справі.
Оскаржувана постанова та протокол, на підставі якої її винесено, мають різний зміст. Постанова містить посилання на обставини, які жодним чином не відображені у протоколі.
Прийняття оскаржуваної постанови №354 від 04.02.2026 року за відсутності належних доказів на підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення на підставі протоколу № 354 є незаконним та протиправним.
Процедура оповіщення військовозобов`язаних та резервістів, їх прибуття до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, процедуру перевірки військово-облікових документів громадян, уточнення персональних даних військовозобов`язаних та резервістів та внесення відповідних змін у військовооблікові документи; процедуру надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення; організацію медичного огляду військовозобов`язаних та резервістів для визначення придатності до військової служби; процедуру оформлення призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період; механізм відправлення військовозобов`язаних та резервістів до місць проходження військової служби врегульовано Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №560 від 16.05.2024 року. 
Підпунктом 1 п. 27 Порядку передбачено, що під час мобілізації громадяни викликаються з метою: до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки або їх відділів: взяття на військовий облік; проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби; уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки); призову на військову службу під час мобілізації та відправлення до місць проходження військової служби.
Також, судом встановлено, що 22.05.2024 року ОСОБА_1 було уточнено персональні військовооблікові дані, у межах визначених законодавством строків (до 16 липня 2024 року), про що наявна відмітка в належному позивачу електронному військово-обліковому документі. 
Позивач є особою з інвалідністю 3 групи, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії АВ №0548208, виданої 12.01.2016 року, безстроково. Також, у графі «група інвалідності» електронного військово-облікового документпозивача зазначено «інвалідність 3 групи», діє до 01.01.2051. 
Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: визнані в установленому порядку особами з інвалідністю. Тобто, позивач як особа з інвалідністю 3 групи не підлягає призову на військову службу під час мобілізації та має оформлену відстрочку на підставі п. 2 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». В електронному військово-обліковому документі позивача є також відмітка про наявну відстрочку на підставі вищезазначеного зі строком дії: до завершення мобілізації. 
Відповідно до п. 63 Порядку військовозобов`язані, які відповідно до пункту 58 цього Порядку звернулися із заявою про надання відстрочки, до прийняття рішення відповідною комісією не направляються для проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби, крім тих, що були раніше визнані обмежено придатними або тимчасово непридатними до військової служби за станом здоров`я на строк від шести до 12 місяців відповідно до висновку військово-лікарської комісії, у разі закінчення строку дії довідки (постанови) військово-лікарської комісії, за винятком тих, які визнані в установленому порядку особами з інвалідністю. 
Відповідно до абз. 3 п. 8-1 Порядку реалізації експериментального проекту з автоматичної верифікації та перевірки відомостей про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 16 травня 2024 року № 932, Особи, щодо яких шляхом електронної інформаційної взаємодії отримана інформація про наявну інвалідність, не підлягають направленню на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду, зокрема з метою взяття на військовий облік громадян України чоловічої статі. З вказаних норм вбачається очевидний висновок про те, що особа з інвалідністю не направляється на медичний огляд з метою визначення ступеня придатності до військової служби.
Згідно із статтею 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). 
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки. 
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється на підставі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». 
Приписами статті 65 Конституції України та частиною 1 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону. 
Відповідно до частини 3 статті 210-1 КУпАП, адміністративна відповідальність настає за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію вчинене в особливий період. 
Для наявності складу правопорушення обов`язковими є: факт наявності обов`язку; факт його невиконання в установлений строк; вина особи у формі умислу. 
Відповідно до Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Згідно з Указом Президента України N° 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24,02,2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року воєнний стан, який триває і по теперішній час.
Відповідно до частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов язані, зокрема, з являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.
Згідно з абз. 8 частини 3 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (в редакції, чинній з 18.05.2024 згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від 11.04.2024 № 3633-ІХ) у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов 'язаний з 'явитися у зазна чені у ній місце та строк.
Відповідно до абз. 1 пункту 34 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560 (в редакції, чинній з 29.06.2024 згідно з постановою КМУ № 747 від 25.06.2024), повістка про виклик резервіста або військовозобов`язаного до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу може бути надіслана зазначеними органами військового управління (органами) засобами поштового зв 'язку рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення на адресу його місця проживання після завершення 60 днів, відведених законодавством на уточнення своїх облікових даних, у тому числі адреси місця проживання.
У разі коли резервіст або військовозобов`язаний уточнив свої облікові дані після завершення 60 днів, відведених законодавством на уточнення своїх облікових даних, повістка може надсилатися на адресу місця проживання, зазначену резервістом або військовозобов`язаним під час уточнення облікових даних.
Відповідно до абзацу 2 пункту 56 «Положення про підготовку і проведення призову громадян України на строкову військову службу та прийняття призовників на військову службу за контрактом», затвердженого Постановою КМУ від 21 березня 2002 р, №352(далі по тексту Положення №352) оповіщення громадян про призов на строкову військову службу та їх прибуття на призовні дільниці здійснюється за розпорядженнями керівників районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки за формою згідно з додатком 17.
Отже, саме на ТЦК та СП законодавцем покладено обов`язок здійснювати заходи оповіщення та призову громадян.
Разом з тим, підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП, на підставі спірної постанови слугував висновок відповідача про порушення позивачем вимог абзацу другого частини першої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у зв`язку з неприбуттям позивача по повістці для уточнення даних.
Відповідно до статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передба чено адміністративну відповідальність.
Положеннями статті 69 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
За змістом норм частини першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів (частина перша статті 247 КУпАП).
Відповідно до підпункту 2 пункту 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого Постановою КМУ від 16 травня 2024 №560: «Належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є:
у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку: день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора;
день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних;
день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання».
Змінами, внесеними постановою уряду від 08.10.2024 №1147 до Правил надання послуг поштового зв`язку передбачено, що рекомендовані листи з позначкою «Повістка ТЦК» під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату (одержувачу). Рекомендовані листи з позначками «Повістка ТЦК», «Вручити особисто» підлягають врученню особисто адресатам.
У разі відсутності адресата (одержувача) за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник об`єкта поштового зв`язку інформує адресата (одержувача) за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Повістка ТЦК».
Якщо ж протягом 3 робочих днів після інформування відділенням поштового зв`язку адресат (одержувач) не з`явився для одержання рекомендованого листа з позначкою «Повістка ТЦК», працівник об`єкта поштового зв`язку робить позначку «адресат відсутній за зазначеною адресою», яка засвідчується його підписом з проставленням відбитка поштового пристрою, порядок використання якого встановлюється призначеним оператором поштового зв`язку, і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає такий лист до відправника.
З наведеного вбачається, що для притягнення особи до адміністративної відповідальності за неявку до ТЦК та СП необхідна сукупність обставин: 1) направлення повістки за адресою, повідомленою військовозобов`язаним під час оновлення даних чи адресою реєстрації військовозобов`язаного, та 2) відомості про спробу вручити таку повістку особі, що матиме наслідком або вручення повістки без подальшої явки, або не вручення з причин відмови отримати повістку, або з причин відсутності адресата за такою адресою.
Відповідачем не надано суду доказів повідомлення позивача про виклик і спроб вручити йому повістку особисто та/або відомостей про спробу повідомити його про наявність повістки за наявним номером телефону, а також відповідно даних щодо вкладення до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Повістка ТЦК», та/або за місцем роботи.
Суд вважає, що вказане є суттєвим порушенням порядку надсилання та вручення поштової кореспонденції в даній категорії відправлень, оскільки відсутність обізнаності особи (позивача) про виникнення певного обов`язку не може свідчити про умисне невиконання такого обов`язку.
Таким чином вина, яка полягає у порушенні позивачем вимог абзацу 2 частини першої статті 22 Закону №3543-ХІІ, є не доведеною належними та достатніми доказами, а відтак, у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьої статті 210-1 КУпАП.
Склад правопорушення - це наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу загалом. 
Відповідно до принципу доведення вини «поза розумним сумнівом», доказування має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. 
Відповідно до частиною першою статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно зі статтею 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Як встановлено статтею 278 КУпАП, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.
Згідно зі статтею. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частин першої статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами та у відповідні строки.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідач не подав відзиву на позов та не надав суду будь-яких об`єктивних і беззаперечних доказів в розумінні ст. 251 КУпАП, які підтверджують факт вчинення позивачем ОСОБА_3 адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст. 210 КУпАП, наявність в його діях складу адміністративного правопорушення та правомірність прийняття оскаржуваної постанови.
Відповідно до статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Згідно з пунктом 3 частини третьої статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Враховуючи, що відповідачем не доведено наявності у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП, провадженя у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача підлягає закриттю.
Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
На підставі вказаного, суд вважає необхідним стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь позивача ОСОБА_1 сплачений ним за подання цього адміністративного позову судовий збір в сумі 665,60 гривень.
Керуючись статтями: 2, 5, 9, 72-79, 90, 121, 134, 139, 242-246, 262, 268-272, 286 КАС України, -
УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.
Постанову тимчасово виконуючого обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_4 №354 від 04.02.2026 року про притягнення до адміністративної відповідальноста та накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 17000,00 гривень - скасувати, провадження у справі закрити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 , понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 665 гривень 60 копійок.
Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 246 КАС України.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_5 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 .

Суддя Ісаков Д.О.