П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и
11 червня 2026 року 	 	справа 160/28635/24	

Третій апеляційний адміністративний суду складі колегії:
головуючий суддя Суховаров А.В. 
судді Ясенова Т.І., Головко О.В., 
розглянувши в письмовому провадженні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.01.2025 (суддя Озерянська С.І.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про виплату грошової компенсації за невикористану додаткову оплачувану відпустку

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 та Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати йому грошової компенсації за невикористану додаткову оплачувану відпустку як учаснику бойових дій, що передбачена статтею 16-2 Закону України «Про відпустки» та пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2022 рік, що складає 14 календарних днів, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби; 
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 та Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити йому грошову компенсацію за невикористану додаткову оплачувану відпустку як учаснику бойових дій, що передбачена статтею 16- 2 Закону України «Про відпустки» та пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», за 2022 рік, що складає 14 календарних днів, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.01.2025 у задоволенні позовних вимог відмовлено. 
Прийняте рішення суд мотивував тим, що додаткова відпустка учасникам бойових дій за Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на відміну від щорічної, надається незалежно від відпрацьованого в році часу, а лише раз протягом календарного року на підставі заяви працівника та посвідчення учасника бойових дій або інваліда війни, невикористана у поточному році така відпустка на наступний рік не переноситься, поділу на частини не підлягає. Додаткова відпустка як учаснику бойових дій не відноситься до категорії щорічних відпусток, тому вона не надається у наступному році у разі невикористання її в минулому році, зокрема, і у випадку закінчення дії особливого періоду, та не підлягає компенсації у випадку її невикористання. Механізм реалізації пільг передбачає обов`язкове волевиявлення особи-пільговика, законодавством не передбачено надання пільги за минулий час чи компенсації за її невикористання. Додаткова відпустка учасникам бойових дій не віднесена до категорії щорічних відпусток, є пільгою, а відтак за її невикористання право на компенсацію не виникає, тому у відповідача не було правових підстав для проведення спірних виплат. Норми Закону про відпустки, передбачені для щорічних відпусток, на неї не поширюються. Додаткова відпустка УБД: надається за календарний рік. Виплату грошової компенсації за невикористані дні за іншими видами додаткових відпусток стаття 83 КЗпП України та стаття 24 Закону України «Про відпустки» не передбачають. Невикористана позивачем у поточному році така відпустка на наступний рік не переноситься, а право на неї працівник може реалізувати тільки протягом календарного року за погодженням з роботодавцем. Законодавством не передбачено можливості заміни зазначеної додаткової відпустки грошовою компенсацією. В матеріалах справи відсутні відомості на підтвердження обізнаності Військовою частиною НОМЕР_2 про використання позивачем додаткової відпустки під час проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 , як відсутні і докази обізнаності про наявність у позивача статусу учасника бойових дій. Позивачем також не надано доказів звернення до відповідача з рапортом про компенсацію додаткової відпустки йому як учаснику бойових дій. В разі, якщо суб`єкт владних повноважень не приймав рішення щодо певного питання, яке має юридичне значення для позивача (наприклад, наявність у нього права на компенсацію невикористаної додаткової відпустки), суд не повинен перебирати на себе роль суб`єкта владних повноважень у правовідносинах та первинно приймати рішення щодо такого питання. Позивачем не надано до суду доказів звернення до відповідачів із заявами про надання доказів на підтвердження наявності у нього статусу учасника бойових дій або ж доказів обізнаності відповідачів про цю обставину. Це має суттєве значення в аспекті наявності у позивача такого статусу з 2016 року, в той час як службу у Військовій частині НОМЕР_1 позивач проходив в 2022 році. Позовні вимоги є передчасними, рішенням не заперечено право позивача на компенсацію додаткової відпустки як учаснику бойових дій. Таке право може бути ним реалізовано шляхом окремого звернення до відповідачів з наданням ним відповідних доказів та прийняття ними в зв`язку з цим юридично значущих рішень. В разі оскарження дій відповідачів в зв`язку з цим позивач не позбавлений права звернутися до суду за захистом своїх прав.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги вказано, що особам рядового і начальницького складу додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, встановлених законодавством. На час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу, Військовою частиною НОМЕР_1 протиправно не було проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки. Припинення відпустки на час особливого періоду не означає припинення права на відпустку, яке може бути реалізовано у один із таких двох способів: або безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати не визначений термін; або грошової компенсації.
До суду надійшло клопотання Військової частини НОМЕР_1 в якому просить здійснити заміну неналежного відповідача у справі з Військової частини НОМЕР_1 на його правонаступника - Військову частину НОМЕР_2 .
Відповідно до статті 52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.
Військову частину НОМЕР_1 не припинено як юридичну особу, не встановлено перебування у стані припинення. Більше того, відповідачем у справі також є Військова частина НОМЕР_2 , яка вже залучена як відповідач у справі та відповідає згідно позовних вимог.
Переглядаючи справу, колегія суддів виходить з наступного.
ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 від 19.05.2016.
Згідно витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №195 від 08.08.2022 старшого солдата ОСОБА_1 , старшого стрільця 3 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 3 стрілецької роти, звільненого наказом командира Військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) №60-РС від 05.08.2022 вважати таким, що 08 серпня 2022 року справи та посаду здав та з 08 серпня 2022 року виключений із списків особового складу частини, знятий з усіх видів забезпечення.
Військова частина НОМЕР_1 , на звернення позивача, листом №2955 від 09.10.2024 надала відповідь, що позивач при звільненні з військової служби не звертався з рапортом до командування військової частини щодо виплати грошової компенсації за невикористану додаткову оплачувану відпустку як учаснику бойових дій. Не була надана довідка з попереднього місця роботи про невикористання такої відпустки у період з 01.01.2022 по 01.03.2022 та не був наданий оригінал або належним чином завірена копія посвідчення учасника бойових дій.
Відповідно до статті 4, статті 16-2 Закону України «Про відпустки» установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.
Учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.
Відповідно до пункту 12 частини 1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги: зокрема, використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
Відповідно до статті 1-2, пункту 8 частини 1, частин 17 -18 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації. Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України. В особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів. В особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.
При цьому визначення поняття особливого періоду наведене у Законі України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та у Законі України «Про оборону України».
Відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. 
Стаття 1 Закону України «Про оборону України» визначає особливий період, як період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Отже, передбачено, що учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
Варто вказати, що підставою надання додаткової відпустки є статус учасника бойових дій. Відповідно до частини 14 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, зокрема, військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
Військова частина НОМЕР_1 заперечує наявність у ОСОБА_1 під час звільнення з військової служби невикористаної додаткової відпустки. Згідно витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №195 від 08.08.2022 позивачу передбачено виплату компенсації за нараховані та невикористані 13 днів щорічної основної відпустки. 
Відповідно до норм Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпуски. Припинення надання додаткових відпусток під час особливого періоду у державі не означає втрату права військовослужбовця на додаткові види відпусток. Не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби.
Отже, припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо. Обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується пунктом 12 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», пунктом 8 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
У разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.
Отже, згідно частини 14 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки.
Згідно статті 2 вищевказаного Закону, ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.
Відповідно до пункту 31.1.3, пункту 37.7 розділу XXXVII Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 року №260 (дійсної на час виникнення спірних правовідносин) особам офіцерського складу та особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, які до дня одержання військовою частиною наказу (повідомлення) про звільнення перебувають у розпорядженні, звільнені від посад, - до дня виключення наказом зі списків особового складу включно, але не більше ніж за 5 днів із дня одержання військовою частиною наказу або письмового повідомлення про звільнення (з урахуванням пункту 9.1 та пункту 37.2 цієї Інструкції). Особам офіцерського складу та особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, звільненим з військової служби (крім звільнених за віком, станом здоров`я, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів), яким щорічна основна відпустка за поточний рік не надавалася, на їх бажання надається відпустка з наступним звільненням з військової служби. Грошове забезпечення за період відпустки з подальшим виключенням зі списків особового складу, наданої в разі звільнення військовослужбовців, виплачується до дня закінчення відпустки включно на підставі наказу командира військової частини.
Відповідно до пунктів 37.11, 37.12 вищевказаної Інструкції, особам офіцерського складу та особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, зазначеним у пунктах 37.9 та 37.10 цієї Інструкції, що мають право на щорічні додаткові відпустки відповідно до законодавства України, виплачується компенсація за всі календарні дні невикористаної додаткової відпустки, яка надається в повному обсязі або пропорційно часу, прослуженому в році звільнення. При цьому особам, які одночасно мають право на дві додаткові відпустки зі збереженням грошового забезпечення, компенсація виплачується за однією на їх вибір. Виплата грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки (пункти 37.9 та 37.10 цього розділу) здійснюється одночасно з виплатою грошової допомоги для оздоровлення, якщо вона не була виплачена раніше.
Передбачено, що у разі коли військовослужбовцю при звільнення не було надано додаткову відпустку, виплачується компенсація за невикористання такої відпустки разом з виплатою кінцевого грошового забезпечення під час звільнення з військової служби. Проте не встановлено не використання ОСОБА_1 додаткової відпустки під час проходження військової служби у 2022 році 
Пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що додаткова відпустка надається учасникам бойових дій строком 14 календарних днів на рік. Тобто строком обрахунку є рік, в якому отримано статус учасника бойових дій, саме з цього року військовослужбовець має право на отримання додаткової відпустки.
Суд апеляційної інстанції враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 року у справі № 620/4218/18 (Пз/9901/4/19). Верховний Суд вказував, що припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо, між тим, обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується пунктом 12 статті 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». У випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону № 504/96-ВР та пунктом 12 частини першої статті 12 Закону № 3551-ХІІ.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що згідно витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №195 від 08.08.2022 ОСОБА_1 , звільненого наказом командира Військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 05 серпня 2022 року №60-РС вважати таким, що 08 серпня 2022 року справи та посаду здав та з 08 серпня 2022 року виключений із списків особового складу частини, знятий з усіх видів забезпечення.
Отже, ОСОБА_1 з 08.08.2022 перебував у новому місці служби, міг отримати у 2022 році додаткову відпуску за новим місцем служби чи отримати грошову компенсацію за відповідним місцем служби у 2022 році.
Судом першої інстанції вірно вказано, що в матеріалах справи відсутні відомості на підтвердження обізнаності Військовою частиною НОМЕР_2 про використання позивачем додаткової відпустки під час проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 , як відсутні і докази обізнаності про наявність у позивача статусу учасника бойових дій.
Слід вказати, що позивачу не відмовлено у виплаті компенсація за невикористання додаткової відпустки як учаснику бойових дій, вказано на необхідність звернутись до військової частини з відповідним рапортом. Бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 та Військової частини НОМЕР_2 настане у разі відмови у нарахуванні та виплаті грошової компенсації за невикористану додаткову оплачувану відпустку як учаснику бойових дій, у разі його належного звернення та наявності у нього права на отримання такої виплати.
З урахуванням доводів і заперечень сторін, наданих доказів, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, апеляційну скаргу відповідача слід залишити без задоволення. 
Керуючись статтями 241-244, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.01.2025 - без змін.

Постанова набирає законної сили з 11.06.2026 та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя А.В. Суховаров 

судді Т.І. Ясенова 

судді О.В. Головко