ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2026 року м. Чернігів Справа № 620/3362/26

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі
головуючого судді - Бородавкіної С.В., 
розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Носівської міської ради Чернігівської області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії,
У С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до Носівської міської ради Чернігівської області (далі – Носівська МР, відповідач), у якому просить:
- визнати протиправною відмову відповідача від 19.02.2026 №10-13/20 у реєстрації місця проживання неповнолітньої дитини за місцем проживання його матері без згоди батька;
- зобов`язати відповідача зареєструвати місце проживання неповнолітньої дитини за місцем проживання його матері. 
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачем протиправно відмовлено у реєстрації місця проживання неповнолітньої дитини. 
Ухвалою судді від 03.04.2026 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження. Також встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позов.
У встановлений судом строк від відповідача надійшов відзив на позов, у якому зазначено, що підстав для задоволення заяви про реєстрацію неповнолітнього сина позивачки не було, оскільки заява надійшла поштовим відправленням, а не особисто, у заяві не зазначено причини чому неповнолітній син не може звернутися до органу реєстрації самостійно, також не додано документ, що підтверджує сплату адміністративного збору. До заяви додано довідку військової частини про те, що батько перебуває у місцях несвободи внаслідок збройної агресії проти України. Але, перебування особи в полоні не позбавляє її цивільної дієздатності, особа залишається суб`єктом прав. З урахуванням викладеного, рішення прийнято на підставі та у спосіб, що визначений Конституцією та законами України.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено таке. 
ОСОБА_1 (до шлюбне прізвище - ОСОБА_2 ) перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.11).
Від шлюбу народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (а.с.15).
Шлюб між батьками дитини розірвано 07.12.2012, що підтверджується рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 07.12.2012 по справі №2514/5874/12, яке набрало законної сили 18.12.2012 (а.с.12).
06.02.2026 ОСОБА_1 звернулась із заявою до відповідача, у якій просила провести відповідну реєстрацію місця проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , якому виповнилось 15 років, за її адресою: АДРЕСА_1 . До заяви надано відповідний пакет документів (а.с.22).
Рішенням Носівської міської ради Чернігівської області від 19.02.2026 №10-14/20 у задоволенні заяви позивача відмовлено та, зокрема, зазначено, що особи, які досягли 14-річного віку, самостійно подають заяву про реєстрацію місця проживання (перебування). Оскільки сину виповнилось 15 років, в силу статті 32 Цивільного кодексу України він набув обмеженої цивільної дієздатності, тому має статус самостійного суб`єкта звернення. Вказана заява подана ОСОБА_1 особисто, однак законне представництво матері, у даному випадку, реалізується шляхом надання згоди на реєстрацію, а не шляхом заміни особи заявника. До заяви не додано згоду батька на реєстрацію сина за місцем реєстрації матері. Натомість до заяви додано довідку військової частини, яка підтверджує перебування ОСОБА_3 (батька) у місцях несвободи внаслідок збройної агресії проти України, яка свідчить про поважність причин його відсутності, проте, згідно з чинним законодавством, не замінює згоду атоматично (а.с.24).
Вважаючи таке рішення протиправним, позивач звернулась до суду з відповідним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зважає на таке.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" передбачено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені цим Законом.
Згідно з частиною 2 статті 13 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" вільний вибір місця проживання обмежується щодо осіб, які не досягли 14-річного віку.
Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.
Згідно із статтею 6 Сімейного кодексу України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.
Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.
Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
01.12.2021 набув чинності Закон України №1871-IX від 05.11.2021 "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні" (далі - Закон №1871-IX), який регулює відносини у сфері надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання (перебування) фізичних осіб в Україні, встановлює порядок надання таких послуг та порядок внесення, обробки, обміну відповідними відомостями в електронних реєстрах, базах даних для надання таких послуг.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.2 Закону №1871-IX, декларування місця проживання особи - повідомлення особою органу реєстрації адреси свого місця проживання шляхом надання декларації про місце проживання в електронній формі з використанням Єдиного державного веб-порталу електронних послуг з подальшим внесенням такої інформації до реєстру територіальної громади.
Відповідно до п.12 ч.1 ст.2 Закону №1871-IX, реєстрація місця проживання (перебування) особи - внесення за заявою про реєстрацію місця проживання (перебування), поданою особою в паперовій формі, до реєстру територіальної громади інформації про місце проживання (перебування) особи.
Відповідно до ч.1 ст.3 Закону №1871-IX, декларування та реєстрація місця проживання (перебування) особи здійснюється з метою:
1) створення умов для реалізації прав особи, зокрема виборчих прав, права на участь у місцевому самоврядуванні, на отримання соціальних, публічних послуг, у випадках, передбачених законом;
2) ведення офіційного листування та здійснення інших комунікацій з особою;
3) використання знеособлених даних реєстрів територіальних громад для обґрунтованого розроблення органами державної влади та органами місцевого самоврядування програм економічного і соціального розвитку адміністративно-територіальних одиниць, визначення правомочності зборів жителів територіальної громади, для статистичних, наукових та інших потреб у визначених законом та актами Кабінету Міністрів України випадках.
Відповідно до ч.2 ст.4 Закону №1871-IX, порядок декларування місця проживання, реєстрації місця проживання (перебування), зміни місця проживання, зняття з реєстрації місця проживання, скасування декларування місця проживання, реєстрації місця проживання (перебування), форми декларацій (заяв), що подаються для декларування місця проживання, реєстрації місця проживання (перебування), зміни місця проживання, зняття із задекларованого та зареєстрованого місця проживання (перебування), а також порядок ведення реєстру територіальної громади, надання та передачі інформації з та до такого реєстру визначаються Кабінетом Міністрів України.
Стаття 5 Закону №1871-IX висуває загальні вимоги до декларування та реєстрації місця проживання (перебування) особи, відповідно до пункту 6 якої, реєстрація місця проживання (перебування) особи здійснюється за заявою такої особи, поданою в паперовій формі до органу реєстрації або через центр надання адміністративних послуг, за адресою житла будь-якої форми власності.
Порядок реєстрації місця проживання (перебування) особи визначений статтею 9 Закону №1871-IX, відповідно до частини 1 якої, у разі реєстрації місця проживання (перебування) особи під час особистого відвідування органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг) подається заява про реєстрацію місця проживання (перебування) за формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України. Реєстрація місця проживання (перебування) особи, зміна її місця проживання (перебування) може бути здійснена за зверненням її законного представника або представника, що діє на підставі довіреності, посвідченої у встановленому законом порядку (далі - представник).
До заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) особи додаються: 1) паспортний документ особи або довідка про звернення за захистом в Україні, або документ, що посвідчує особу без громадянства, з особистими даними; 2) свідоцтво про народження - для дітей віком до 14 років; 3) документи, що підтверджують право на проживання (перебування) в житлі, адреса якого реєструється для проживання (перебування) (відомості про житло (документи), що підтверджують право власності на житло, рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житла, визнання за особою права користування житлом, жилим приміщенням, договір найму (піднайму, оренди) або інші документи, визначені Кабінетом Міністрів України); 4) документи, що посвідчують особу законного представника (представника); 5) документи, що підтверджують повноваження особи як законного представника (представника), крім випадків, якщо законними представниками дитини є її батьки чи один із батьків; 6) документ, що підтверджує сплату адміністративного збору; 7) військово-обліковий документ (для громадян України, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку) (ч.2 ст.9 Закону України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні").
Забороняється вимагати для реєстрації місця проживання (перебування) подання особою відомостей та/або документів, не передбачених цим Законом (ч.7 ст.9 Закону України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні").
Відповідно до ч.1 ст.12 Закону №1871-IX, орган реєстрації відмовляє у внесенні до реєстру територіальної громади інформації про задеклароване або зареєстроване місце проживання (перебування) особи у разі, якщо: 1) у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно містяться відомості про обтяження щодо житла, яке особа декларує або реєструє як місце проживання (перебування); 2) відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не відповідають відомостям у поданих особою документах або даних; 3) особа подала документи або відомості, передбачені цим Законом, не в повному обсязі; 4) у поданих особою документах або відомостях містяться недостовірні відомості або подані документи є недійсними, або строк дії паспортного документа іноземця чи особи без громадянства, які на законних підставах проживають на території України, закінчився; 5) за декларуванням або реєстрацією місця проживання (перебування) особи звернулася дитина віком до 14 років або особа, не уповноважена на подання документів; 6) житлу, в якому особа декларує або реєструє своє місце проживання (перебування), не присвоєна адреса у встановленому порядку; 7) за адресою житла, в якому особа декларує або реєструє своє місце проживання (перебування), наявний об`єкт нерухомого майна, який не належить до житла; 8) відомості реєстру територіальної громади щодо задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) батьків або інших законних представників дитини віком до 14 років не відповідають відомостям, наведеним у заяві (декларації), поданій стосовно цієї дитини; 9) дані реєстру територіальної громади щодо задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) батьків або інших законних представників дитини віком від 14 до 18 років не відповідають відомостям, наведеним у заяві (декларації), поданій цією дитиною.
На підставі наведених норм Законів України вбачається безумовне право дитини, яка досягла чотирнадцяти років самостійно як визначити своє місце проживання, так і звернутись за його реєстрацією.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , 06.02.2026 особисто звернулась із заявою до Носівської міської ради Чернігівської області, у якій просила провести відповідну реєстрацію місця проживання її неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , якому виповнилось 15 років.
Рішенням Носівської міської ради Чернігівської області від 19.02.2026 №10-14/20 у задоволенні заяви позивача відмовлено та, зокрема зазначено, що особи, які досягли 14-річного віку, самостійно подають заяву про реєстрацію місця проживання (перебування). Оскільки сину виповнилось 15 років, в силу статті 32 Цивільного кодексу України він набув обмеженої цивільної дієздатності, тому має статус самостійного суб`єкта звернення.
Аналізуючи положення чинного законодавства, що регулює порядок декларування та реєстрації місця проживання, суд зазначає, що з досягненням 14-річного віку особа наділяється частковою цивільною дієздатністю та правом самостійно обирати місце свого проживання. Отже, у спірних правовідносинах син позивачки вже не мав статусу малолітньої дитини, законне представництво щодо якої здійснюється батьками безпосередньо і виключно від її імені. Оскільки процедура реєстрації місця проживання особи, яка досягла 14 років, передбачає її особисте звернення (або надання чітко визначеної згоди), а тому відмова відповідача у задоволенні заяви позивачки, поданої нею як єдиним заявником, була правомірною та спрямованою на дотримання встановленого порядку реєстрації.
Згідно із частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити.
Керуючись статтями 227, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
В И Р І Ш И В:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Носівської міської ради Чернігівської області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії – відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду апеляційної інстанції.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення виготовлено 28 травня 2026 року.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ).
Відповідач: Носівська міська рада Чернігівської області (код ЄДРПОУ 04061984, вул. Центральна, буд.20, м. Носівка, Чернігівська область, 17100).

Суддя С.В. Бородавкіна