Україна
Донецький окружний адміністративний суд 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2026 року Справа№320/16545/25 

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Голошивця І.О., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії.

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом від 01.04.2025 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, предметом якого є рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 04.03.2025 № 262640006903 (від 05.03.2025 № 1509/03-16) про відмову у перерахунку пенсії, у зв`язку із чим позивач просив суд зобов`язати зарахувати до страхового стажу період служби в армії з 26.10.1983 по 22.04.1985, період з 23.04.1985 по 09.07.1985; виправити технічну помилку дати призову на службу з «25.04.83» на «23.04.83» із зарахуванням у страховий стаж неврахованих днів служби; зобов`язати відповідача перерахувати розмір пенсії відповідно до змін терміну страхового стажу з дати, передбаченої законом.
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач не погоджуючись із рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 04.03.2025 року та не зарахуванням до його страхового стажу періодів служби в армії з 26.10.1983 по 22.04.1985 року та період з 23.04.1985 по 09.07.1985 року звернувся за захистом своїх прав до суду. 
24 липня 2025 року ухвалою Київського окружного адміністративного суду адміністративну справу № 320/16545/25 передано за підсудністю до Донецького окружного адміністративного суду.
Справа надійшла на адресу Донецького окружного адміністративного суду від 12.11.2025 року. Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу передано на розгляд судді Голошивцю І.О.
Відповідно до ч. 14 ст. 31 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі зміни складу суду на стадії підготовчого провадження розгляд справи починається спочатку, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 17 листопада 2025 року відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи провести в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Встановлений відповідачу строк для надання на адресу Донецького окружного адміністративного суду: відзиву на позовну заяву та усіх наявних доказів на підтвердження зазначеного у ньому; копію пенсійної справи позивача з часу його звернення з відповідною заявою від 24.02.2025 року та усі надані позивачем разом із заявою копії документів. 
Про відкриття провадження відповідач був повідомлений належним чином, відповідно до наявної у нього реєстрації кабінету електронного суду, про що свідчить відповідна відмітка, де в графі «доставлено» зазначена дата 19.11.2025. 
Позивач про відкриття провадження по справі був повідомлений належним чином шляхом направлення копії процесуального документу на електронну скриньку зазначену ним у його позовній заяві - Lawyer@newmir.net, що підтверджується карткою обліку вихідних документів Донецького окружного адміністративного суду від 26.12.2025 року №320/16545/25. 
Станом на час розгляду даної справи по суті спірних правовідносин від відповідача на адресу суду не було надано ані відзиву на позовну заяву разом із доказами на підтвердження зазначеного у ньому, ані будь-якої заяви, клопотання тощо.
Суд зауважує, що у відповідності до приписів ч.2 та ч.4 ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України, заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.
В свою чергу, приписами ч.6 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Приписами ч.1 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників. 
Варто зауважити, що приписами ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. 
Враховуючи відсутність взагалі будь-яких заяв по суті від відповідача, суд вирішив розглянути дану справу за наявними в ній матеріалами та доказами.

Розглянувши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 . 
Відповідно до наявного в матеріалах справи копії паспорту серії НОМЕР_2 виданого Київським РВ ДМУ ГУМВС України в Донецькій області від 29.07.2009 року є громадянином України. 
Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, ЄДРПОУ: 14035769, в даних правовідносинах є суб`єктом владних повноважень у відповідності до приписів п. 7 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України.
Як встановлено судом, підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами по справі, позивач звернувся до територіальних органів ПФУ з заявою про проведення перерахунку йому пенсії «зміна страхового стажу набутого до 01.01.2004» від 24.02.2025, що підтверджується наявною в матеріалах справи позовною заявою та спірним рішенням. 
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області було розглянуто заяву позивача від 24.02.2025 за принципом екстериторіальності та 04.03.2025 було прийнято рішення про відмову в перерахунку пенсії №262640006903.
В вищенаведеному рішенні відповідача було зазначено наступне: - «Мною, головним спеціалістом відділу перерахунків пенсій №2 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в межах опрацювання звернень за принципом єдиної черги, розглянуто заяву на проведення перерахунку пенсії «зміна страхового стажу набутого до 01.01.2004», ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), яка зареєстрована 24.02.2025р. за № 987. До заяви для проведення перерахунку пенсії додано: нотаріально завірену заяву ОСОБА_2 зареєстровану в реєстрі №2308, в якій свідчить про проходження військової служби ОСОБА_1 в період з 23.04.1983р. по 22.04.1985р.»; нотаріально завірену копію військового квитка НОМЕР_3 ОСОБА_2 ; нотаріально завірену заяву ОСОБА_3 зареєстровану в реєстрі №1768, в якій свідчить про проходження військової служби ОСОБА_1 в період з 23.04.1983р. по 22.04.1985р.; копію військового квитка НОМЕР_4 ОСОБА_3 ; особисту заяву ОСОБА_1 від 24.02.2025р. про підтвердження стажу роботи; довідку від 24.05.2021 №3006-5000361052 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Також в електронній пенсійній справі наявні архівна довідка №3/168241 від 19.11.2024р. про проходження військової служби ОСОБА_1 з 23.04.1983р. по 22.04.1985р, видана центральним архівом Міністерства оборони російської федерації, без проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений та архівна довідка №179/1/4540 від 09.05.2024р., видана Галузевим державним архівом Міністерства оборони України, із зазначенням інформації про те, що документи військової частини польова пошта НОМЕР_5 знаходяться на зберіганні в Центральному архіві Міністерства оборони російської федерації. Відповідно пункту 6 Порядку підтвердження наявного стажу роботи призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок), затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 року, для підтвердження військової служби, служби цивільного захисту, служби в органах державної безпеки, розвідувальних органах, Держспецзв`язку приймаються: військові квитки; довідки ІНФОРМАЦІЯ_4, військових частин і установ системи Міноборони, МВС, Мінінфраструктури, СБУ, розвідувальних органів, ДПС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, Держприкордонслужби, Державної кримінально виконавчої служби, ДСНС, довідки архівних і військово-лікувальних установ. Відповідно до абзаців 5,6 пункту 2.9 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058-IV затвердженого Постановою правління Пенсійною фонду України від 25.01.2005 №22-1 документи, видані компетентними органами іноземних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними за законами України за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Документи складені іноземною мовою, подаються разом з їх перекладом українською мовою, засвідченими в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до частини першої статті Конвенції 1961 року єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки штампу, яким скріплений документ, є проставлення, передбаченого статті апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений. Відповідно пункту 17 Порядку за відсутності документів про наявність роботи та неможливості їх одержання у зв`язку із стихійним лихом, аварією, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків які знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі. Враховуючи вищевикладене, прийнято рішення відмовити ОСОБА_1 у проведенні перерахунку пенсії згідно поданої заяви № 987 від 24.02.2025 року.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд виходив з наступного.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно частини 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом визначає Закон України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідно до визначення, яке міститься у статті 1 Закону №1058-IV, пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
За змістом пункту 1 частини 1 статті 8 Закону №1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Пенсійним віком є встановлений законодавством вік, із досягненням якого, особа може претендувати на виплату пенсії за віком.
Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина 1 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування").
Частиною 1 статті 9 Закону №1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Як встановив суд, позивач звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою від 24.02.2025 про перерахунок пенсії «зміна страхового стажу, набутого до 01.01.2004.».
Дана заява за принципом екстериторіальності була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду в Тернопільській області, яке своїм рішенням від 04.03.2025 №262640006903 відмовило позивачу в перерахунку пенсії у зв`язку із тим, що: - «Відповідно пункту 6 Порядку підтвердження наявного стажу роботи призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок), затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 року, для підтвердження військової служби, служби цивільного захисту, служби в органах державної безпеки, розвідувальних органах, Держспецзв`язку приймаються: військові квитки; довідки ІНФОРМАЦІЯ_4, військових частин і установ системи Міноборони, МВС, Мінінфраструктури, СБУ, розвідувальних органів, ДПС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, Держприкордонслужби, Державної кримінально виконавчої служби, ДСНС, довідки архівних і військово-лікувальних установ. Відповідно до абзаців 5,6 пункту 2.9 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058-IV затвердженого Постановою правління Пенсійною фонду Україні від 25.01.2005 №22-1 документи, видані компетентними органами іноземних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними за законами України за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Документи складені іноземною мовою, подаються разом з їх перекладом українською мовою, засвідченими в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до частини першої статті Конвенції 1961 року єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки штампу, яким скріплений документ, є проставлення, передбаченого статті апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений. Відповідно пункту 17 Порядку за відсутності документів про наявність роботи та неможливості їх одержання у зв`язку із стихійним лихом, аварією, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків які знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.».
Слід зазначити, що у відповідності до приписів ч.1 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
Позивач у своїй позовній заяві зазначив наступне: - «24.02.25 р. я звернувся через Обухівський сервісний центр (м. Обухів вул. Київська, 5) до органів Пенсійного фонду України, із заявою на проведення перерахунку пенсії за віком, та включити в страховий стаж другу частину строкової служби в армії за призовом за межами Радянського Союзу в період з 26.10.1983 р. по 22.04.1985 р., а також зарахувати в страховий стаж період з 23.04.1985 по 09.07.1985 р.р., (сумарно за позовом - 20 міс 18 днів), на підставі 1) пункту 17 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМ України № 637 від 12.08.1993 р., (надалі за текстом - Порядок), відповідно до якого трудовий стаж підтверджується показаннями двох свідків, 2) статей 13, 78 Закону СРСР «Про всезагальний воїнський обов`язок» від 12.10.1967 р. (зі змінами і доповненнями), надалі за текстом - Закон СРСР, відповідно до якого я був призваний на строкову військову службу та звільнений в запас через два роки. До заяви я надав на підставі п.17 Порядку письмові свідчення двох чоловік з якими я проходив строкову військову службу на протязі двох років в в/ч НОМЕР_6 та п/п НОМЕР_5 . Заяви та військові квитки засвідчені нотаріусами України на підставі ст. 34 Закону України «Про нотаріат», а саме:
1) Заяву ОСОБА_3 , ІПН НОМЕР_7 , засвідчену приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Заставенко А.В. від 07.11.2024 р. і оригінал його військового квитка НОМЕР_4 ;
2) Заяву ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_8 , засвідчену приватним нотаріусом Покровського районного нотаріального округу Донецької області Молодняк Л.П. від 11.11.2024 р. і нотаріальну копію його військового квитка НОМЕР_3 . ( ОСОБА_2 є пенсіонером і його відсканований військовий квиток також знаходиться в базі органів Пенсійного фонду - в його пенсійній справі).
Також я запропонував в Обухівському сервісному центрі Пенсійного фонду, в разі необхідності, запросити ОСОБА_3 надати ще якісь свідчення, оскільки він проживає в м. Обухів, і може в вільний від роботи час, надати або доповнити свідчення безпосередньо в цьому сервісному центрі. (В заяві є всі контактні дані ОСОБА_3 ). 12.03.25 р. я отримав в Пенсійному фонді рішення про відмову в перерахунку пенсії №262640006903 від 05.03.25 р., (надалі за текстом - Рішення), прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області, яке не відповідає обставинам справи, наданим мною документам, нормам матеріального і процесуального права та порушує мої законні права на правильний розрахунок призначеної пенсії і зарахування 20 місяців 18 днів до страхового стажу. Слід зазначити, що органи Пенсійного фонду, при призначенні мені пенсії за віком, не врахували записи № 2 і № 3 з моєї трудової книжки про проходження військової служби в армії за призовом, а мій військовий квиток НОМЕР_9 , виданий ІНФОРМАЦІЯ_3 . 31.03.1983 р. знаходиться в т.о. Донецьку за місцем моєї реєстрації, то 19.09.2024 р., на підставі п.6. Порядку я надав в Пенсійний фонд Архівну довідку Галузевого Державного архіву Міністерства оборони України № 179/1/3908 від 22.04.2024 р., вважаючи, що ця довідка і записи в трудовій книжці про службу в армії як письмові докази сумісно будуть достатніми для того, щоб зробити органами Пенсійного фонду об`єктивний висновок про період служби в армії на протязі двох років і зарахувати його в страховий стаж. Вищевказана Архівна довідка підтверджує два періоди служби в армії. Перший період з 23.04.1983 р. по 25.10.1983 р. - в учбовій частині в/ч НОМЕР_6 ( АДРЕСА_2 ), який був зарахований в стаж, і другий: «вибув для подальшого проходження служби в Південну групу військ», (польова пошта № НОМЕР_5, що знаходилася за межами СРСР) - цей період не зараховано до стажу і є частиною предмету спору. З другої Архівної довідки Галузевого Державного архіву МО України № 179/1/3903 від 06.05.2024 р. вбачається, що документи по Південній групі військ в/ч польова пошта № НОМЕР_5 , що була розташована за межами СРСР, знаходяться на зберіганні в центральному архіві МО російської федерації (142100, московська обл., м. Подольск, вул. Кірова, 74 ), тому перша архівна довідка не відображає всього періоду служби в армії і потрібно звертатись в архівну установу рф. Після розгляду органами Пенсійного фонду архівних довідок до страхового стажу було зараховано тільки період військової служби в в/ч НОМЕР_6 , - з 25.04.1983 р. по 25.10.1983 р., тобто 6 міс 1 день, (дата призову не з 25 числа, а з 23.04.83 р. - технічна помилка), про що свідчить довідка Пенсійного фонду «Форма PC-право», яка фактично відображає періоди нарахування страхового стажу. Але, відповідно до п.1. ст. 13 Закону СРСР, на підставі якого я був призваний і проходив військову службу, термін служби в армії солдатів і сержантів складав 2 роки, а не 6 місяців. Оскільки Галузевий Державний архів МО України відіслав мене за запитом до центрального архіву МО рф, то тільки 05.12.2024 р. я отримав (через адвоката) і надав Пенсійному фонду для внесення в мою пенсійну справу Архівну довідку Центрального архіву МО російської федерації від 19.11.2024 р. №3/168241 (бланк №365564) про повний період служби в армії: з 23.04.1983 р. по 22.04.1985 р. як в Україні, так і за межами Радянського Союзу. Ця довідка не апостильована відповідно до законодавства України, і не є предметом цього, спору, але також може бути ще одним письмовим доказом відповідно до ст. 94 КАС України, оскільки містить дані про обставини, які мають значення для всебічного, повного і об`єктивного розгляду моєї заяви.».
Слід зауважити, що відповідач взагалі не заперечував проти позовної заяви, оскільки ним у відповідності до вимог ухвали суду від 17.11.2025 року не було надано на адресу суду як відзиву на позовну заяву, так і копії пенсійної справи позивача з часу його звернення з відповідною заявою від 24.02.2025 року та усі надані позивачем разом із заявою копії документів. 
В свою чергу, з наявної копії в матеріалах справи спірного рішення прийнятого відповідачем від 04.03.2025 року судом встановлено, що позивач додав до своєї заяви про перерахунок пенсії: - «До заяви для проведення перерахунку пенсії додано: нотаріально завірену заяву ОСОБА_2 зареєстровану в реєстрі №2308, в якій свідчить про проходження військової служби ОСОБА_1 в період з 23.04.1983р. по 22.04.1985р.»; нотаріально завірену копію військового квитка НОМЕР_3 ОСОБА_2 ; нотаріально завірену заяву ОСОБА_3 зареєстровану в реєстрі №1768, в якій свідчить про проходження військової служби ОСОБА_1 в період з 23.04.1983р. по 22.04.1985р.; копію військового квитка НОМЕР_4 ОСОБА_3 ; особисту заяву ОСОБА_1 від 24.02.2025р. про підтвердження стажу роботи; довідку від 24.05.2021 №3006-5000361052 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Також в електронній пенсійній справі наявні архівна довідка №3/168241 від 19.11.2024р. про проходження військової служби ОСОБА_1 з 23.04.1983р. по 22.04.1985р, видана центральним архівом Міністерства оборони російської федерації, без проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений та архівна довідка №179/1/4540 від 09.05.2024р., видана Галузевим державним архівом Міністерства оборони України, із зазначенням інформації про те, що документи військової частини польова пошта НОМЕР_5 знаходяться на зберіганні в Центральному архіві Міністерства оборони російської федерації.».
Позивач звертаючись до суду з даним позовом зокрема просив зарахувати до його страхового стажу період служби в армії - з 26.10.1983 по 22.04.1985 року та з 23.04.1985 по 09.07.1985 року, виправити технічну помилку дати призову на службу з 25.04.1983 на 23.04.1983 року із зарахуванням в страховий стаж не врахованих днів служби.
Суд розглянув наявну в матеріалах справи копію форми РС-право складеної по позивачу встановив, що йому було зараховано до страхового стажу строкову військову службу з 25.04.1983 по 25.10.1983 року у загальному розмірі - 06 місяців 01 день.
З наявної в матеріалах справи копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_10 дата заповнення - 03.03.1983 року, суд встановив, що запис №3 містить - служба в рядах Радянської Армії з 23.04.1983 по 22.04.1985 року, підстава зазначена - військовий квиток.
Окрім цього, нотаріально посвідчені заяви ОСОБА_3 від 07.11.2024 року та ОСОБА_2 від 11.11.2024 року, в яких зазначено, що вони є свідками та свідчать про те, що проходили строкову військову службу разом з ОСОБА_1 .
В якості доказів ними також було додано копії їх військових квитків із зазначенням відповідних дат проходження строкової військової служби.
Надаючи оцінку вищенаведеним доводам відповідача, суд зазначає наступне.
Підпунктом в) статті 56 Закону №1788 передбачено, що до стажу роботи зараховується військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби.
Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. При прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).
Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі. Однак таке право не повинно нівелювати обов`язок пенсійного органу щодо установлення права особи на одержання пенсії на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів, як це визначено п. 4.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 за №22-1 (далі - Порядок №22-1). Наявність же таких сумнівів може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи до стажу.
У пункті 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України №637 (далі - Порядок №637) визначено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків (пункт 2 Порядку).
За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (пункт 3 Порядку №637 ).
Суд вказує, що відповідне положення міститься у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21.01.2020 у справі №588/647/17.
Суд вважає, що наявні в трудовій книжці записи позивача щодо проходження ним строковї військової служби є достатніми та належними, які дійсно підтверджують такий період проходження. 
Окрім цього варто зауважити, п. 6. Порядку №637 визначає, що для підтвердження військової служби, служби цивільного захисту, служби в органах державної безпеки, розвідувальних органах, Держспецзв`язку приймаються: військові квитки; довідки ІНФОРМАЦІЯ_4, військових частин і установ системи Міноборони, МВС, МНС, Мінінфраструктури, СБУ, розвідувальних органів, ДПС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, Держприкордонслужби, Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС; довідки архівних і військово-лікувальних установ.
Але слід звернути увагу, що даний Порядок №637 є альтернативним щодо відсутності взагалі трудової книжки, оскільки пункт 1 визначає - основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.
В свою чергу, тільки у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. 
Варто звернути увагу на те, що п.17 Порядку №637 передбачає, що за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку із стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.
В свою чергу, позивач надав усі необхідні документи для підтвердження наявного у нього періоду проходження строкової військової служби з 23.04.1983 по 22.04.1985 року та відповідачем навіть було проігноровано та не надано оцінку показанням двох свідків із наданими ними відповідними доказами, що в даному випадку свідчить про бездіяльність відповідача. 
З урахуванням наведеного, суд дійшов до висновку, що до загального страхового стажу позивача має бути зарахований період проходження ним строкової військової служби з 23.04.1983 по 22.04.1985 року (з урахуванням вже зарахованої частини з 25.04.1983 по 25.10.1983 року).
Щодо періоду зазначеного позивачем у його позовних вимогах з 23.04.1985 по 09.07.1985 року, суд не встановив підтвердження за наявними в матеріалах справи доказами (трудова книжка, нотаріально посвідчені заяви, довідки), з урахуванням наведеного позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. 
Суд зауважує, що рішення суб`єкта владних повноважень мають ґрунтуватися на оцінці всіх фактичних обставин, що мають значення для об`єктивного вирішення питання в межах дискреційних повноважень такого суб`єкта. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.
Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати, як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо. При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а за конкретними обставинами.
Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправним рішення відповідача від 04.03.2025 №262640006903 та як наслідок скасувати це рішення, враховуючи, що воно прийнято не на підставі Конституції та законодавства України.
З огляду на визнання протиправним та скасування спірного рішення, належним способом захисту порушеного права ОСОБА_1 на отримання обґрунтованого та мотивованого рішення за його заяви є зобов`язання відповідача повторно розглянути дану заяву та вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, відповідно до вимог чинного законодавства та з урахуванням висновків суду.
Такий висновок щодо способу захисту узгоджується з позицією Верховного Суду у постанові від 22.12.2020 по справі №461/4544/18 та Великої Палати Верховного Суду у постанові від 06.11.2019 по справі №509/1350/17.
Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.
Таким чином, спосіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).
Ефективний засіб правого захисту в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.
Відповідно до приписів ч.2 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Таким чином, з урахуванням викладеного та з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень суд вважає необхідним визнати протиправним та як наслідок скасувати рішення відповідача від 04.03.2025 №262640006903 про відмову в перерахунку пенсії позивачу, та як похідна вимога, зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача про перерахунок пенсії від 24.02.2025 року із зарахуванням до його загального страхового стажу періоду проходження ним строкової військової служби з 23.04.1983 по 22.04.1985 року (з урахуванням вже зарахованої частини з 25.04.1983 по 25.10.1983 року), з урахуванням висновків суду по цій справі.
Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Відповідно до приписів ч.1 та ч.2 ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. 
Розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.
Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. 
Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно ч.8 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується квитанцією від 02.04.2025, позивач за подання адміністративного позову сплатив 1211,20 грн. судового збору.
Суд повертає позивачу судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області у розмірі 1211,20 грн.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 9, 32, 139, 243 - 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (адреса: 46001, м. Тернопіль, майдан Волі, буд.3, ЄДРПОУ: 14035769) про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (ЄДРПОУ: 14035769) від 04.03.2025 №262640006903 про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ).
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (ЄДРПОУ: 14035769) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) про перерахунок пенсії від 24.02.2025 року із зарахуванням до його загального страхового стажу періоду проходження ним строкової військової служби з 23.04.1983 по 22.04.1985 року (з урахуванням вже зарахованої частини з 25.04.1983 по 25.10.1983 року), з урахуванням висновків суду по цій справі.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (адреса: 46001, м. Тернопіль, майдан Волі, буд.3, ЄДРПОУ: 14035769) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) гривень 20 коп.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Повний текст рішення виготовлено та підписано 29 травня 2026 року. 
Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Суддя І.О. Голошивець