Номер провадження: 22-ц/813/793/26 
Справа № 521/14346/20
Головуючий у першій інстанції Тополева Ю. В.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.05.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого-судді Комлевої О.С.,
суддів: Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,
з участю секретаря Громовенко А.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Одеської міської ради на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 01 лютого 2022 року, постановленого під головуванням судді Тополевої Ю.В., повний текст рішення складений 11 лютого 2022 року, у цивільній справі за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про скасування реєстрації декларації, скасування рішень та записів про право власності та звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення об`єкта самочинного будівництва, -
в с т а н о в и в:
У вересні 2020 року Одеська міська рада звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про скасування реєстрації декларації, скасування рішень та записів про право власності та звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення об`єкта самочинного будівництва, в якому просила:
- скасувати реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації «Реконструкція нежитлових підсобних приміщень під житловий будинок без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані за адресою: АДРЕСА_1 ; 1110.3. Будинки садибного типу» від 21 лютого 2019 року, серія та номер: ОД 141190520276, зареєстровану управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради;
- скасувати рішення державного реєстратора від 26 лютого 2019 року (індексний номер рішення: 45704597) про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №13404457 розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, відкритого на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 858007251101, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
- скасувати рішення державного реєстратора від 21 червня 2019 року (індексний номер рішення: 47455558) про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №13404446 розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, відкритого на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 858007251101, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
- скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис №13404446 про право власності на 1/2 частину житлового будинку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що є підставою для проведення державної реєстрації припинення права власності за ОСОБА_1 на 1/2 частину житлового будинку, загальною площею 112,2 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 ;
- скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис №13404457 про право власності на 1/2 частину житлового будинку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що є підставою для проведення державної реєстрації припинення права власності за ОСОБА_4 на 1/2 частину житлового будинку, загальною площею 112,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ;
- зобов`язати ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 шляхом знесення житлового будинку, загальною площею 112,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 26 червня 2006 року у справі №2-2073/2006 ОСОБА_5 набула право власності на нежитлові підсобні приміщення загальною площею 69,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .
08 серпня 2006 року ОСОБА_5 за договором купівлі-продажу відчужила вищевказані приміщення на користь ОСОБА_6 
23 лютого 2016 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу нежитлових підсобних приміщень загальною площею 69,4 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . На підставі вищевказаного договору приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бураковою О.І. прийнято рішення про державну реєстрацію права спільної часткової власності (по 1/2 частині) на нежитлові підсобні приміщення загальною площею 69,4 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , за гр. ОСОБА_1 та ОСОБА_7 .
Однак, пізніше відповідачі, зруйнувавши вищевказані нежитлові підсобні приміщення, на їх місці здійснили будівництво житлового будинку загальною площею 112,2 кв.м.
21 лютого 2019 року управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради (далі УДАБК ОМР) зареєстровано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації «Реконструкція нежитлових підсобних приміщень під житловий будинок без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані за адресою: АДРЕСА_1 ; (код об`єкта згідно ДК 018-2000) - 1110.3. Будинки садибного типу», за номером: ОД 141190520276 і далі - Декларація) на вищевказаний об`єкт. 26 лютого 2019 року державним реєстратором Баховою В.І. прийнято рішення про внесення змін до запису про право власності №13404446 розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 858007251101, а саме нежитлові підсобні приміщення змінено на житловий будинок, а також змінено загальну площу об`єкта - з 69,4 кв.м. на 117,8 кв.м.
21 червня 2019 року державним реєстратором Іскровим О.В. прийнято рішення про внесення змін до запису про право власності №13404446 розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 858007251101, яким загальну площу об`єкта змінено з 117,8 кв.м. на 112,2 кв.м.
Позивач вважає, що будівництво відповідачами житлового будинку на місці зруйнованих підсобних приміщень на землях комунальної власності територіальної громади м. Одеси, які не були відведені для таких цілей у встановленому законом порядку, є самочинним, а реєстрація Декларації є незаконною та такою, що підлягає скасуванню судом у зв`язку з тим, що спірна Декларація не відповідає вимогам чинного законодавства, так як реконструкція підсобних приміщень, що належали на праві власності ОСОБА_1 та ОСОБА_8 фактично не відбулась, оскільки останніми зруйновано належні їм на праві власності приміщення та збудовано окремий об`єкт нерухомості, загальною площею 112,2 кв.м., на земельній ділянці, яка не була відведена для цієї мети, документи, які підтверджують право власності чи користування зазначеною земельною ділянкою у ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не оформлені, що не відповідає вимогам статей 125, 126 ЗК України.
Відповідачам не видавались містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 в порядку, передбаченому частиною першою статті 5 Закону України «Про основи містобудування» та статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», в спірній Декларації зазначені недостовірні відомості стосовно відсутності необхідності пред`явлення документа, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою. Житловий будинок збудований на земельній ділянці, яка не була відведена для цієї мети та без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, що безпосередньо свідчить про наявність самочинного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 .
Також зазначає, що оскаржуваними рішеннями державного реєстратора під виглядом зміни відомостей про об`єкт нерухомого майна фактично зареєстровано право власності на побудований на земельній ділянці комунальної власності за адресою: АДРЕСА_1 житловий будинок, 112,2 кв.м.
Враховуючи те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_9 здійснили самочинне будівництво нового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , тим самим зайнявши земельну ділянку за вищезазначеною адресою, що належить територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради, така земельна ділянка повинна бути звільнена шляхом знесення об`єкта самочинного будівництва.
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 01 лютого 2022 року позов Одеської міської ради залишений без задоволення.
Не погодившись з рішенням суду, Одеська міська рада звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просила рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.
Постановою Одеського апеляційного суду від 08 лютого 2024 року апеляційна скарга Одеської міської ради задоволена частково, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 01 лютого 2022 року скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким позов Одеської міської ради задоволений частково.
Скасована реєстрація декларації про готовність об`єкта до експлуатації «Реконструкція нежитлових підсобних приміщень під житловий будинок без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані за адресою: АДРЕСА_1 ; 1110.3. Будинки садибного типу» від 21 лютого 2019 року, серія та номер: ОД 141190520276, зареєстровану управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради.
Скасовано рішення державного реєстратора від 26 лютого 2019 року (індексний номер рішення: 45704597) про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №13404457 розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, відкритого на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 858007251101, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Скасовано рішення державного реєстратора від 21.06.2019 року (індексний номер рішення: 47455558) про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №13404446 розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, відкритого на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 858007251101, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис №13404446 про право власності на 1/2 частину житлового будинку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що є підставою для проведення державної реєстрації припинення права власності за ОСОБА_1 на 1/2 частину житлового будинку, загальною площею 112,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .
Скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис №13404457 про право власності на 1/2 частину житлового будинку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що є підставою для проведення державної реєстрації припинення права власності за ОСОБА_4 на 1/2 частину житлового будинку, загальною площею 112,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .
В частині позовних вимог про зобов`язання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 шляхом знесення житлового будинку, загальною площею 112,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відмовлено.
Вирішено питання про судові витрати.
На постанову Одеського апеляційного суду від 08 лютого 2024 року адвокат Врона А.В., представник ОСОБА_1 , а також ОСОБА_10 , представник Одеської міської ради подали до Верховного Суду касаційні скарги.
Постановою Верховного Суду від 28 серпня 2024 року касаційна скарга адвоката Врони А.В., представника ОСОБА_1 задоволена частково.
Постанова Одеського апеляційного суду від 08 лютого 2024 року в частині задоволення позовних вимог Одеської міської ради про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації скасована, ухвалено в цій частині нове рішення.
У задоволенні позовних вимог Одеської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про скасування реєстрації Декларації про готовність об`єкта до експлуатації «Реконструкція нежитлових підсобних приміщень під житловий будинок без змін геометричних розмірів фундаментів у плані за адресою: АДРЕСА_1 ; 1110.3. Будинки садибного типу» відмовлено.
Касаційна скарга ОСОБА_10 , представника Одеської міської ради задоволена частково.
Постанова Одеського апеляційного суду від 08 лютого 2024 року в частині вирішення позовних вимог про зобов`язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку шляхом знесення житлового будинку скасована, справа в цій частині направлена на новий розгляд до апеляційного суду.
В судове засідання, призначене на 14 травня 2026 рокуОСОБА_9 не з`явився, був сповіщений належним чином (а.с. 40 т. 4).
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явилися в судове засідання.
За наслідком розгляду даної справи 14 травня 2026 року, суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та у відповідності до положень ч. 1 ст. 244 ЦПК України відклав судове засідання до 28 травня 2026 року о 09 год. 00 хв. для ухвалення та проголошення судового рішення.
Про дату, час і місце судового засідання з проголошення судового рішення, сторони повідомлені належним чином.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_11 , яка представляє інтереси Одеської міської ради, адвоката Врони А.В., який представляє інтереси ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, за наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення зазначеним вимогам відповідає не в повному обсязі.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині звільнення земельної ділянки шляхом знесення житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , суд вважав, що задоволення такої вимоги порушує гарантоване ОСОБА_1 та ОСОБА_8 право на мирне володіння майном, регламентоване положеннями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Колегія суддів не в повній мірі погоджується з таким висновком суду, за наступних підстав.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 26 червня 2006 року на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеса у цивільній справі №2-507/2006 за позовом ОСОБА_5 до Малиновської районної адміністрації м. Одеса визнано право власності на нежитлові підсобні приміщення загальною площею 69,4 кв.м., які перебувають у дворі будинку АДРЕСА_1 (а.с. 94-95 т. 1).
Право власності на нежитлові підсобні приміщення загальною площею 69,4 кв.м., за АДРЕСА_1 було зареєстровано КП «ОМБТІ» за ОСОБА_5 на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеса у цивільній справі №2-507/2006 (а.с. 93 т. 1).
08 серпня 2006 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 укладено договір купівлі-продажу нежитлових підсобних приміщень загальною площею 69,4 кв.м., розташованих за АДРЕСА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Сімаченко С.Л. (а.с. 91-92 т. 1).
23 лютого 2016 року між ОСОБА_12 , з одного боку та ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , з іншого боку укладено договір купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бураковою О.І., зареєстрованого в реєстрі за № 130, за яким ОСОБА_1 та ОСОБА_9 набули у спільну часткову власність в рівних частках нежитлові підсобні приміщення, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 69,4 кв.м. Право власності відповідачів на вказані нежитлові приміщення було зареєстровано в установленому законом порядку (а.с. 108-111 т. 1).
Також судом встановлено, що управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради проводилась позапланова перевірка порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил за адресою: АДРЕСА_1 . За результатами такої перевірки складено акт та видано ОСОБА_1 припис від 04 жовтня 2018 року за №621/18 про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил. Відповідно до акту №001232, складеного за результатами такої перевірки, ОСОБА_1 не надано проектну документацію на реконструкцію нежитлового приміщення, погоджену у встановленому порядку, та документи, які надають право на виконання будівельних робіт з реконструкції нежитлового приміщення. Документи, що підтверджують право власності чи користування земельною ділянкою надані не були. При цьому зазначено, що ОСОБА_1 виконує реконструкцію нежитлових приміщень шляхом кладки зовнішніх стін у рівні першого поверху на місці раніше зруйнованих.
Вищевказане інформація також викладена в приписі від 04 жовтня
2018 року за №621/18 про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил (а.с. 49-52 т. 1).
За результатами проведеної позапланової перевірки ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за виконання робіт з реконструкції нежитлового приміщення (а.с. 74-78 т. 1).
У постанові по справі про адміністративне правопорушення від 18 жовтня 2018 року за №734/18 встановлено, що ОСОБА_1 виконував реконструкцію нежитлових приміщень шляхом кладки зовнішніх стін у рівні першого поверху на місці раніше зруйнованих. При цьому ОСОБА_1 під час проведення перевірки не надав проектну документацію на реконструкцію нежитлового приміщення, погодженого у встановленому законом порядку, та документи, які дають право на виконання будівельних робіт з реконструкції нежитлового приміщення за вказаною адресою. Документи, що підтверджують право власності чи користування земельною ділянкою також надані не були. На підставі вищезазначеного ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною четвертої статті 96 КУпАП, та накладено штраф у розмірі 4 250,00 грн. (а.с. 79-84 т. 1).
21 лютого 2019 року управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради зареєстровано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації «Реконструкція нежитлових підсобних приміщень під житловий будинок без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані за адресою: АДРЕСА_1 ; (код об`єкта згідно ДК 018-2000) - 1110.3. Будинки садибного типу», за номером: ОД 141190520276 на вищевказаний об`єкт (а.с. 41-48 т. 1)
26 лютого 2019 року державним реєстратором Баховою В.І. прийнято рішення про внесення змін до запису про право власності № 13404446 розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 858007251101, а саме нежитлові підсобні приміщення змінено на житловий будинок, а також змінено загальну площу об`єкта - з 69,4 кв.м. на 117,8 кв.м.
21 червня 2019 року державним реєстратором Іскровим О.В. прийнято рішення про внесення змін до запису про право власності № 13404446 розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 858007251101, яким загальну площу об`єкта змінено з 117,8 кв.м. на 112,2 кв.м.
КП «ОМБТІ та РОН» ОМР листом від 16 червня 2020 року за №1572-02/51 надано матеріали технічної інвентаризації нежилих підсобних приміщень, що знаходились за адресою: АДРЕСА_1 . У вищевказаних матеріалах наявний технічний паспорт від 08 вересня 2006 року, виготовлений КП «ОМБТІ та РОН», на нежитлові підсобні приміщення, площею 69,4 кв.м. по АДРЕСА_1 . В свою чергу, в технічній характеристиці підсобних приміщень зазначено наступне: матеріал зовнішніх стін – черепашник, перекриття – дерев`яні балки, матеріал підлоги – дерев`яні. З технічного паспорту, виготовленого 22 лютого 2019 року ПП «А-2» на індивідуальний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 вбачається, що в технічній характеристиці будівель та споруд зазначено: фундамент – бут, залізобетон, стіни – газобетон, покрівля – метал профнастил.
Відповідно до висновку судового експерта № 45/21 судової будівельно-технічної експертизи, складеної 22 жовтня 2021 року за заявою ОСОБА_13 для подання до Малиновського районного суду м. Одеси, в результаті проведеного дослідження, враховуючи часткове збереження фундаменту та стан нежитлового приміщення, загальною площею 69,4 кв.м. встановлено, що фактично виконані будівельні роботи за адресою: АДРЕСА_1 у відповідності до пункту 3.21 ДБН А.2.2-3:2014 відносяться до реконструкції. Крім того на підставі проведеного обстеження можна зробити висновок про те, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 112,2 кв.м. з технічної точки зору, придатний до подальшої експлуатації.
Згідно до частини четвертої ст. 376 ЦК України, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.
Водночас частиною сьомою статті 376 ЦК України передбачено, що у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.
Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.
Отже, системний аналіз зазначених положень дає підстави для висновків про те, що самочинне будівництво підлягає безумовному знесенню, якщо: власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка здійснила таке будівництво; власник земельної ділянки не заперечує проти визнання права власності на самочинну забудову, однак така забудова порушує права інших осіб на зазначену земельну ділянку; самочинна забудова зведена на наданій земельній ділянці, але з відхиленням від проєкту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил, що порушує права інших осіб, за умови, що особа, яка здійснила самочинне будівництво, відмовилася від здійснення перебудови.
Такий правий висновок викладено Верховним Судом у постанові
від 02 червня 2022 року у справі № 727/7282/15-ц (провадження № 61-9671св21), від 13 липня 2022 року у справі № 404/353/15-ц (провадження № 61-19168св21), на які посилалася Одеська міська рада у своїй касаційній скарзі.
Відповідно до ст. 120 Земельного кодексу України визначено, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_9 , на законних підставах набули у спільну часткову власність в рівних частках нежитлові підсобні приміщення, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 69,4 кв.м.
Судом також встановлено, та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_9 здійснили реконструкцію, відповідно до якої площа 1 поверху складає 63,7 кв.м., що знаходиться в межах 69,4 кв.м., які були придбані відповідачами за договором купівлі-продажу (а.с. 112-116 т.1).
Одеська міська рада звернулась з позовом про зобов`язання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 шляхом знесення житлового будинку, загальною площею 112,2 кв.м., з підстав того, що відповідачі побудували новостворене майно, повністю зруйнувавши будівлю, яка була ними придбана.
Однак, з матеріалів справи вбачається, що відповідачами була проведена реконструкція в межах площі, нежитлового приміщення, що підтверджується постановою про притягнення до адміністративної відповідальності, актами та експертним висновком.
Також колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
За положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).
Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.
Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.
Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.
Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як вбачається з матеріалів справи, Одеська міська рада не надала до суду будь-яких належних та допустимих доказів про те, що дана будівля є повністю новою будівлею, створеною на місці знесених підсобних приміщень.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див., зокрема, постанови від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 2 липня 2019 року у справі № 48/340, від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 127/18934/18, на яку є посилання в касаційній скарзі, вказано, що «обраний позивачем спосіб захисту цивільного права, має призводити до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Якщо таке право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, а той, який обрав позивач, може бути використаний для захисту інших прав або інтересів, а не тих, за захистом яких позивач звернувся до суду, суд визнає обраний позивачем спосіб захисту неналежним і відмовляє у позові».
Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові (див., зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.21), від 2 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (пункт 54), від 6 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19 (пункт 99), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункт 76), від 2 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (пункт 6.56), від 25 січня 2022 року у справі № 143/591/20 (пункт 8.46)).
Житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (частина перша та друга статті 376 ЦК України).
У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану (частина сьома статті 376 ЦК України).
Отже, правовий режим самочинного будівництва врегульовано статтею 376 ЦК України. Норми зазначеної статті є правовим регулятором відносин, які виникають у зв`язку із здійсненням самочинного будівництва.
Самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду (стаття 212 ЦК України).
Право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають органи державної влади, органи місцевого самоврядування та інспекції державного архітектурно-будівельного контролю. У разі порушення прав інших осіб право на звернення до суду мають такі особи за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК України), а також власник (користувач) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК України).
Знесення самочинного будівництва або його частини є крайнім способом захисту, застосування якого потребує встановлення не лише факту порушення містобудівних норм, а й неможливості менш обтяжливого способу відновлення порушених прав.
Суд має оцінити, чи призведе демонтаж до реального відновлення прав позивачів, чи є технічно можливим без пошкодження будинку в цілому, а також чи не покладе він індивідуальний і надмірний тягар на осіб, які набули права щодо приміщень у спірному об`єкті.
Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до вимог частини сьомої статті 376 ЦК України для задоволення позову у цій категорії справ (про знесення самочинно збудованого нерухомого майна) необхідна наявність таких фактів, як неможливість перебудови об`єкта або відмова особи, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови; у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил знесенню самочинного будівництва передує прийняття судом рішення про зобов`язання особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову; знесення самочинного будівництва є крайньою мірою, яка передбачена законом, і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.
Таким чином, встановивши, що відповідачами проведено реконструкцію в межах належного їм, на праві власності, майна, колегія суддів вважає, що знесення є крайньою мірою, оскільки цьому крайньому заходу передує виконання частини сьомої статті 376 ЦК України.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Одеської міської ради підлягає задоволенню частково, рішення суду в частині вирішення позовних вимог про зобов`язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку шляхом знесення житлового будинку зміні, звикладенням мотивувальної частини рішення в редакції цієї постанови.
Відповідно до п. 2 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
За таких підстав, апеляційний суд доходить висновку, що рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про зобов`язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку шляхом знесення житлового будинкуне в повній мірі відповідає нормам законодавства та підлягає зміні у мотивувальній частині.
Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу Одеської міської ради – задовольнити частково.
Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 01 лютого 2022 року в частині вирішення позовних вимог про зобов`язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку шляхом знесення житлового будинку– змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.
В решті рішення у зазначеній частині залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складений 28 травня 2026 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.М. Вадовська

______________________________________ Є.С. Сєвєрова