КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/3074/25
Провадження № 2/488/638/26 
РІШЕННЯ
Іменем України
(заочне)

27.04.2026 року        м. Миколаїв

Корабельний районний суд міста Миколаєва
у складі головуючого – судді Щеглової Я.В.,
за участі секретаря судового засідання – Скочко О.О.,
за участю: представника позивача адвоката Мотельчук Ю.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1  до  ОСОБА_2 , треті особи служба у справах дітей Миколаївської міської ради, служба у справах дітей адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

28.07.2025 до Корабельного районного суду м. Миколаєва, через підсистему «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 , подана її представником – адвокатом Мотельчук Ю.І.
Позивачка просить позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, з дня звернення до суду і до повноліття дітей.
У обґрунтування позову зазначала, що перебувала у шлюбі з відповідачем з 04.08.2011 до 21.09.2017. У шлюбі в них народилися діти – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Діти постійно проживають з позивачкою, спочатку за адресою: АДРЕСА_1 , а після початку повномасштабного вторгнення – у Німеччині.
Діти перебувають на утриманні позивачки, відповідач не допомагає утримувати дітей, не бере участі в їх вихованні, не цікавиться ані фізичним, ані духовним здоров`ям, фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Востаннє бачився з дітьми ще до пандемії, потім інколи спілкувався за допомогою месенджера WhatsApp, а з початком повномасштабного вторгнення не надав жодної допомоги у забезпеченні їх безпеки.
На підставі наведеного просила позов задовольнити.
Ухвалою судді від 01.08.2025 відкрито провадження у вказаній цивільній справі, призначено підготовче засідання. Службу у справах дітей зобов`язано надати висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3 , стосовно неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 27.11.2025 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду.
25.03.2026 до суду надійшов висновок органу опіки та піклування щодо не доцільності позбавлення відповідача батьківських прав.
Відповідач відзив на позов не подавав.
У судовому засіданні 15.04.2026 представник позивача позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити. Заявила клопотання про долучення до матеріалів справи та огляд у судовому засіданні відеопояснення позивача у зв`язку з висновком органу опіки та піклування про не доцільність позбавлення відповідача батьківськи прав. Суд, ухвалою, постановленою без оформлення окремого документа, клопотання представника позивача задовольнив.
Відповідач у судові засідання 05.03.2026 та 15.04.2025 не з`явився. Про дату, час та місце судового розгляду повідомлений своєчасно і належним чином.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання належним чином повідомленого учасника справи не перешкоджає розгляду справи по суті.
Суд дійшов висновку про можливість розглянути справу без участі відповідача, на підставі ч. 3 ст. 223 ЦПК України.
За відсутності заперечень з боку позивачки та її представника, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе постановити ухвалу про розгляд справи за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_3 , про що Корабельним відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції складено актовий запис № 690 від 02.11.2010 та видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 . Батьками дитини є ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (а. с. 11).
ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася ОСОБА_4 , про що Корабельним відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції складено актовий запис № 368 від 17.06.2014 та видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 . Батьками дитини є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а. с. 12).
Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 21.09.2017 у справі № 488/1939/17 розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 04.08.2011 Корабельним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 300 (а. с. 19).
Заочним рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 21.09.2017 у справі № 488/3523/18 задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. Сторонам виділено по 1/2 частці квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 35-38).
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Таким чином, наведені норми права дають підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27.11.1992, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07.08.1996 року, § 78).
У справі «Мамчур проти України» від 16.07.2015 (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Згідно із частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язанні виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, свої Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.
Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.
Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у частині першій статті 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини до розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток.
Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17.10.2018 у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327 цс 18).
Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 16 Постанови від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Жорстоке поводження з дитиною полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).
Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники повинні мати систематичний та постійних характер.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.
Відповідно до частин четвертої-шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
У постанові Верховного Суду від 06.05.2020 у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) було висловлено правову позицію про те, що висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав стосовно малолітньої дочки не є обов`язковим для суду (частини п`ята, шоста статті 19 СК України), від його висновку суд має право мотивовано відступити, такий висновок є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом.
Орган опіки та піклування – виконавчий комітет Миколаївської міської ради у висновку про не доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав стосовно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , зазначав про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 через неможливість вивчення усіх обставин справи та підтвердження або спростування факту ухилення батька від виконання батьківських обов`язків.
Суд не погоджується з вказаним висновком органу опіки та піклування, оскільки докази, наявні в матеріалах цивільної справи спростовують висновки органу опіки та піклування, а посилання на неможливість вивчення усіх обставин справи через перебування позивачки з дітьми за межами України – безпідставними.
Дослідивши інформацію, надану Миколаївським ліцеєм імені Олега Ольжича та Миколаївським ліцеєм № 58, КНП ММР «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 7», акти опитування адвокатом фізичної особи, письмові пояснення дітей та відеозвернення позивачки тощо, суд встановив такі обставини.
Після розірвання шлюбу між сторонами та поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, відповідач самоусунувся від виховання дітей та виїхав за межі території України – у РФ. З початком повномасштабного вторгнення позивачка з дітьми виїхала в Німеччину, де вони наразі проживають. Позивачка працює, отримує дохід, зареєструвала шлюб з громадянином Німеччини, діти відвідують школу.
Викладені обставини підтверджуються поясненнями позивачки, викладеними у відеозверненні до суду, долученому за клопотанням представника позивача, та поясненнями ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .
З огляду на письмові пояснення дітей – ОСОБА_4 від 21.05.2025 та ОСОБА_3 від 23.05.2025, вони разом з матір`ю з початком війни виїхали за межі України. Наразі проживають в Німеччині разом з матір`ю та її чоловіком, які утримують та виховують їх. З батьком не бачилися більше чотирьох років. Дітям відомо, що батько проживає в Іркутську РФ, має нову сім`ю та дитину. Зазначали, що інколи ОСОБА_2 телефонував або писав у WhatsApp, але по телефону з батьком вони не спілкувалася вже давно і не хочуть його чути.
Згідно з інформацією, наданою КНП «Центр первинної медико-соціальної допомоги № 7», вих. № 347 від 23.05.2025 та даними декларацій з сімейним лікарем, щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_1 06.07.2018 уклала декларацію з лікарем-педіатром ОСОБА_9 . Інформація про піклування ОСОБА_2 станом здоров`я своїх дітей відсутня. На прийомах по захворюванню та по запитам щеплення з дітьми була мати ОСОБА_1 . Діти щеплені за віком.
Відповідно до характеристики ОСОБА_10 з першого класу навчається в Миколаївському ліцеї імені Олега Ольжича. Станом на 30.05.2025 разом з матір`ю перебуває у Німеччині та здобуває освіту на сімейній формі навчання. Мати приділяє належну увагу вихованню дитини, батько з родиною не проживає.
Згідно з характеристикою Миколаївського ліцею № 58 від 11.06.2025 № 01-08/367 ОСОБА_11 навчалася у ліцеї з 5-го по 7-й клас. Увагу вихованню дитини приділяла мати, батько жодного разу з класним керівником на зв`язок не виходив, батьківські збори не відвідував, у заходах участі не брав.
Таким чином, наявні у матеріалах справи докази, підтверджують той факт, що відповідач нехтує потребами своїх дітей, порушує права дитини на належне батьківське виховання та не виконує батьківських обов`язків.
Судом встановлено, що відповідач не бере участі у вихованні та утриманні дітей. Тому, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що відповідач дійсно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, і це є підставою для задоволення позову про позбавлення відповідача батьківських прав відносно дітей.
З огляду на положення ст. 169 Сімейного кодексу України, позбавлення батьківських прав не є остаточним. Вказана норма надає матері, батькові, позбавленим батьківських прав можливість звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав, якщо дитина не була усиновлена.
Відповідно до частин 7, 10 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.
За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно зі ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Згідно з ч. 2 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім`ї.
Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання.
Беручи до уваги зазначене та обставини, що враховуються судом при визначенні розміру аліментів, які передбачені ст. 182 СК України, суд вважає за можливе стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітку, але неменше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до повноліття дітей. Тому позов в цій частині також підлягає задоволенню.
Згідно зі ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Суд вважає за необхідне допустити стягнення аліментів негайно у межах платежу за один місяць.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 76-81, 141, 223, 264-265, 280-283 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав відносно неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав відносно малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі однієї третини (1/3 частини) усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 28 липня 2025 року і до досягнення дітьми повноліття.
Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави у розмірі 1211(однієї тисячі двохсот одинадцяти) гривень 20 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення може бути оскаржено позивачем до Миколаївського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.
Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .
Треті особи:
Служба у справах дітей Миколаївської міської ради, адреса: 54005, м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20, код ЄДРПОУ 22434727;
Служба у справах дітей адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради, адреса: м. Миколаїв, просп. Богоявленський, 314, код ЄДРПОУ 23086665.
Повне рішення суду складене 27 квітня 2026 року.

Суддя:          Я.В. Щеглова